П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  127/18091/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Федчишен С.А.   
Суддя-доповідач -  Мацький Є.М.  

30 липня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Мацького Є.М. 
суддів:  Сушка О.О.  Залімського І. Г. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Шпарага М. Ю., 
позивача: ОСОБА_1 ,
представника відповідача: Скляра О.В.       

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

2. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2025 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

3. Апелянт, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. 

4. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що при прийнятті оскаржуваного рішення не враховано, що позивач народився в Україні ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області, його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , брат ОСОБА_1 є громадянами України, зареєстровані та постійно проживають в АДРЕСА_1 , який належить матері на праві власності на підставі договору купівлі-продажу будинку від 16 січня 2009 року. Брат позивача - ОСОБА_1 з 26.02.2022 року по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . Позивач народився в Україні, в 1990 році переїхав з батьками до росїї, а з 2008 року постійно проживав в Україні в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області з батьками в будинку АДРЕСА_1 , з січня 2018 року по травень 2022 року періодично виїжджав до російської федерації на роботу, а з травня 2022 року постійно проживаю за вказаною адресою з батьками та братом. Відповідно до рішення УДМС України у Вінницькій області від 24 травня 2019 року позивач набув громадянство України на підставі частини першої статті 8 Закону України «Про громадянств України», що підтверджується довідкою № 383/2019 УДМСУ у Вінницькій області від 24 травня 2019 року та тимчасовим посвідченням. Рішенням УДМС України у Вінницькій області від 18.05.2022 року оформлено припинення громадянства України позивача відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України « Про громадянство України». Позивач постійно проживає разом батьками в будинку АДРЕСА_1 , допомагає батькам вести домашнє господарство, має міцні соціальні зв`язки в Україні, за період проживання в Україні у нього склалися сталі відносини з мешканцями населеного пункту, за місцем проживання характеризуюсь позитивно. 

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

5. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно рішення УДМС України у Вінницькій області від 24.05.2019, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин рф, набув громадянство України за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 на підставі того, що він народився на території України до 24.08.1991.

6. Разом із заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , подав зобов`язання припинити громадянство рф протягом 2-х років з моменту набуття громадянства України.

7. На підтвердження прийнятого рішення про набуття громадянства України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було видано довідку про реєстрацію особи громадянином України та в подальшому Вінницьким районним відділом УДМС України у Вінницькій області документовано тимчасовим посвідченням громадянина України серії НОМЕР_2 від 23.07.2019 з терміном дії до 24.05.2021.

8. Протягом передбаченого «Законом» 2-х річного терміну з моменту набуття громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не було подано документа про виконання ним поданого зобов`язання, передбаченого ч.5 ст.8 Закону України «Про громадянство України».

9. В зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поданого ним зобов`язання припинити громадянство рф протягом 2-х років з моменту набуття громадянства України, Відділом № 4 (колишнім Вінницьким районним відділом) УДМС України у Вінницькій області підготовлено матеріали про скасування рішення про набуття ним громадянства України у відповідності до вимог статті 21 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001.

10. За результатами розгляду подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України та доданих до нього документів, УДМС України у Вінницькій області прийнято рішення від 18.05.2022 про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про громадянство України». 

11. Рішенням головного спеціаліста відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Вінницькій області № 13 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 26 травня 2023 року вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни, громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язати його покинути територію України не пізніше 22.06.2023року.

12. Рішення мотивоване тим, що позивач є громадянином російської федерації, останній перетин державного кордону України у напрямку «в`їзд» здійснив 14.05.2022 року по національному паспорту, після закінчення визначеного терміну перебування самостійно не виїхав, з приводу добровільного повернення на батьківщину, продовження строку тимчасового перебування, захисту в Україні до органів чи підрозділів ДМС України за місцем тимчасового перебування не звертався.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН 

13. Правова позиція апелянта викладена в пунктах 3-4 цієї постанови. 

14. Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що в апеляційній скарзі позивачем не спростовано свого факту незаконного перебування на території України та грубого ігнорування ним міграційного законодавства України. При цьому слід зазначити, на момент прийняття рішення 26.05.2023 про примусове повернення особи до країни походження пройшов рік з моменту прийняття рішення про скасування рішення про набуття ним громадянства України 18.05.2022. І лише після прийняття рішення про примусове повернення позивача до країни походження 26.05.2023, ОСОБА_1 , вирішив подати декларацію про відмову від громадянства рф, від 09.08.2023, що суперечить нормам діючого законодавства України, яке регулює питання громадянства.

IV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

15. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

16. Згідно положень п.п. 1, 2, 3 Положення про Державну міграційну службу України (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №360 від 20.08.2014 року, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Основними завданнями ДМС є, зокрема, реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

17. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

18. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 10) іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, або якщо строк їх тимчасового проживання на території України продовжено в установленому порядку, якщо інше не встановлено законом; 14) нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

19. За змістом ч. 3 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

20. Пунктом 68 Порядку № 321 передбачено, що іноземець або особа без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про скасування посвідки, у випадку, зазначеному в підпункті 1 пункту 64 цього Порядку, повинні зняти з реєстрації місце проживання, здати посвідку та виїхати за межі України у місячний строк з дня отримання рішення про скасування дозволу на імміграцію.

21. Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. 6. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

22. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках. Рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

23. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої апеляційної скарги, Апеляційний Суд виходить з наступного.

24. Відповідно до статті 26 Конституції України, частини 1 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

25. В той же час частиною 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VI прямо вказано на зобов`язання іноземців та осіб без громадянства неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

26. Відповідно наявність посвідки на постійне проживання як документа на право на постійне проживання в Україні в жодному разі не звільняє іноземця чи особу без громадянства від відповідальності за порушення ним міграційного законодавства України.

27. Тобто, законодавець в розумінні вище зазначених норм права не лише наділяє іноземця та особу без громадянства певними правами, але і покладає обов`язок забезпечення урегулювання іноземцем чи особою без громадянства свого правового становища у легалізований спосіб.

28. Як було встановлено судом та не заперечується сторонами,  позивач має громадянство росії. Позивач має право на набуття громадянства України чи отримання дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання за територіальним походженням. 

29. 23.07.2019 року ОСОБА_1 , був документований тимчасовим посвідченням громадянина України № НОМЕР_3 на термін до 24.05.2021 року, однак позивач не виконав взяте на себе зобов`язання про вихід з громадянства російської федерації.

30. Наслідком невиконання позивачем зобов`язання стосовно виходу з громадянства російської федерації стало рішення управління ДМС України у Вінницькій області від 18.05.2022 року про припинення його громадянства України відповідно до пункту 1 частини 1 статті 21 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року.

31. Позивач у зазначений строк за межі України не виїхав та на даний час продовжує перебувати в Україні.

32. З наведеного слідує, що позивач порушив вимоги пункту 68 Порядку № 321 та його подальше перебування на території України є незаконним.

33. Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. 6. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

34. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках. Рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.

35. Так, відповідачем, на виконання вищевказаних вимог було прийнято оскаржуване рішення № 13 про примусове повернення в країну походження або третьої країни іноземця, та зобов`язано позивача покинути територію України у термін до 22.06.2023 року.

36. Щодо доводів апелянта про оскарження рішення УДМС у Вінницькій області, щодо відмови у прийнятті декларації про відмову від російського громадянства колегія суддів зазначає наступне. 

37. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2025 року у справі №120/17269/23 було зобов`язано Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області повторно розглянути питання щодо прийняття декларації ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства від 09 серпня 2023 року.

38. УДМС у Вінницькій області повторно розглянуто питання про прийняття декларації ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства від 09 серпня 2023 року і прийняло рішення про відмову у прийнятті декларації від 09.01.2023 року оскільки ОСОБА_1 не подано заяву про набуття громадянства України, а відтак без заяви про набуття громадянства України лише одна декларація про відмову від іноземного громадянства не може бути прийнята, оскільки це є порушення Закону України «Про громадянство України» та пункту 24 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, яким затверджено Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215. 
Таким чином, у громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 наразі відсутні документи на проживання в Україні. Відтак, існує ризик, що позивач може завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян.
39. При цьому слід зазначити, на момент прийняття рішення 26.05.2023 про примусове повернення особи до країни походження пройшов рік з моменту прийняття рішення про скасування рішення про набуття ним громадянства України 18.05.2022. І лише після прийняття рішення про примусове повернення позивача до країни походження 26.05.2023, ОСОБА_1 , вирішив подати декларацію про відмову від громадянства рф, від 09.08.2023. 

40. Таким чином, у громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 наразі відсутні документи на проживання в Україні.

41. Верховний Суд в постанові від 29.05.2023 по справі № 522/5683/22 зазначив, що «З огляду на те, що на території України з 24.02.2022 триває військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, здійснення міграційним органом посиленого контролю у сфері дотримання іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства України є необхідним, виправданим, таким, у якому існує нагальна потреба та, що відповідає легітимній меті його здійснення - ефективного реагування держави на загрози її безпеці».

42. Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

43. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

44. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

45. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

46. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

47. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

48. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Апеляційний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.   
   
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі 30 липня 2025 року.

Головуючий	 	 	Мацький Є.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сушко О.О.    Залімський І. Г.