ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2025 р.	Справа № 440/12458/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду та в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2025, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, по справі № 440/12458/24
          за позовом        ОСОБА_1  
          до       Полтавської обласної ради      третя особа        Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" 
          про  визнання протиправним та не чинним рішення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Полтавської обласної ради (далі – відповідач), третя особа Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі – ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», третя особа), в якому просив визнати протиправним та нечинним рішення Полтавської обласної ради тридцять третьої сесії восьмого скликання від 30.08.2024 № 854 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго».
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивачем було подано апеляційну скаргу, в якій він посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі – Закон № 2189-VIII) визначено,  що споживач житлово-комунальних послуг – це індивідуальний або колективний споживач. Натомість жодним законодавчим актом не передбачені такі категорії споживачів як «населення», «релігійні», «інші». 
Крім цього, судом першої інстанції не було досліджено питання щодо невідповідності оскаржуваного рішення відповідача положенням п.п. 24, 25, 27, 28 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги» від 01.06.2011 № 869 (далі – Постанова № 869), а саме умовно-змінна частина двоставкового тарифу не відповідає сумі тарифів на виробництво і транспортування теплової енергії, умовно-постійна частина двоставкового тарифу не може бути піддана уточненню і перевірці правильності розрахунків.
Також на переконання апелянта суд не встановив, що відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» від 29.07.2022 № 2479-IX (далі – Закон № 2479-IX) протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано забороняється підвищення тарифів на теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання). Це стосується одноставкового тарифу, а Полтавська обласна рада встановила завищені двоставкові тарифи, які не передбачені в жодному Законі України.
Не відповідає дійсності і наявність ліцензій у виконавця послуг. Жодної із трьох ліцензій на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на вимогу суду першої інстанції не надало.
Також апелянт стверджує, що судом першої інстанції не були виконані положення пункту 2 статті 144 Конституції України, відповідно до якого рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.
Крім того, на думку апелянта, тарифи, встановлені спірним рішенням відповідача, є дискримінаційними за майновим станом.
Полтавська обласна рада, скориставшись своїм правом, передбаченим статтею 304 КАС України, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що вважає рішення суду першої інстанції таким, яке прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що розподіл споживачів на індивідуальних та колективних здійснено в залежності від порядку укладення договорів про надання комунальної послуги: від імені та в інтересах конкретної юридичної чи фізичної особи, або юридичною особою в інтересах споживачів у будівлі. Судом першої інстанції правомірно обґрунтовано, що ані статтею 92 Конституції України, ані законами України не передбачено, що порядок встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги визначається виключно Законами України. 
Також відповідач вказує на те, що судом було досліджено, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» внесено до Ліцензійного реєстру суб`єктів господарювання (ліцензіатів), які здійснюють господарську діяльність з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії (в тому числі з використанням альтернативних видів палива) у Полтавській області за № 52 із зазначенням відомостей про переоформлення ліцензій 06.06.2017, тобто в розумінні вимог законодавства ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»  є ліцензіатом.
Полтавська обласна рада вказує на те, що не можуть братися до уваги доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не досліджено позовні вимоги стосовно пунктів 24, 25, 27, 28 Постанови № 869, адже в рішенні суду зазначено, що аналіз підпунктів 24, 25, 27, 28 пункту 5 Постанови № 869, які містять визначення понять «умовно-змінна частина двоставкового тарифу на послуги з постачання теплової енергії», «умовно-змінна частина двоставкового тарифу на теплову енергію», «умовно-постійна частина двоставкового тарифу на послуги з постачання теплової енергії», «умовно-постійна частина двоставкового тарифу на теплову енергію» жодним чином не дозволяє дійти висновку, що вартість умовно-змінної частини повинна відповідати сумі тарифів на виробництво та транспортування, а умовно-постійної частини - сумі на постачання теплової енергії. Також інші норми Постанови № 869, як і інші норми чинного законодавства не дають підстав для тверджень, що вартість умовно-змінної частини має відповідати сумі тарифів на виробництво та транспортування, а умовно-постійна частина - сумі на постачання теплової енергії.
Судом досліджено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення та "зеленої" трансформації енергетичної системи України» від 30.06.2023 № 3220-IX, який набрав чинності 27.07.2023, знято мораторій на підвищення цін (тарифів) у сфері теплопостачання для усіх категорій споживачів, крім населення. Отже, тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», запроваджені рішенням Полтавської обласної ради від 30.08.2024 № 854 для населення, відповідають розміру тарифів, які були встановлені обласною радою ще до ведення в Україні воєнного стану.
Також відповідач зазначає, що судом правомірно відхилено доводи позивача про те, що тарифи, встановлені спірним рішенням, є дискримінаційними. Як у позовних вимогах так і в апеляційній скарзі позивачем не доведено, в чому саме полягає дискримінаційність встановлених тарифів, натомість суд першої інстанції зазначив, що встановлення відмінних тарифів для різних категорій споживачів (населення, бюджетні установи та організації, релігійні організації, інші споживачі) не має ознак дискримінації, оскільки такі споживачі не перебувають в однакових умовах. Крім того, встановлення різних тарифів для населення та інших категорій споживачів має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, зокрема, соціальний захист громадян, що не є порушенням частин 1, 2 статті 24 Конституції України та статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні».
Щодо посилання апелянта на припис Головного управління Держпродспоживслужби у Полтавській області Полтавська обласна рада зазначає, що він ніяким чином не впливає на спірне рішення Полтавської обласної ради від 30.08.2024 № 854. Крім того, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 у справі № 440/6603/24 цей припис визнано протиправним та скасовано.
ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» також подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені усі обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 без змін.
Третя особа зазначила, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що поділ споживачів на категорії: населення, бюджетні установи та організації, релігійні організації, інші споживачі з метою формування тарифів на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії, випливає з вимог чинного законодавства та не суперечить вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки фактично деталізує категорії споживачів з метою встановлення тарифу для кожної з них. Складений ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» розрахунок умовно-змінної та умовно-постійної частин двоставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання (за формою додатку № 34 до рішення двадцятої сесії обласної ради сьомого скликання від 12.07.2018 № 777 (із змінами), як і інші розрахунки, додані до заяви від 28.06.2024, складені за формами, затвердженими рішенням двадцятої сесії обласної ради сьомого скликання від 12.07.2018 № 777 (із змінами), є належними документами, поданими у відповідності до вимог розділу ІІ Порядку № 239.
Також ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» зазначило, що суд дійшов до обґрунтованого висновку, що як одноставковий, так двоставковий тариф на теплову енергію ґрунтуються на одній і тій самій вартості планованих витрат суб`єкта господарювання, що включаються до повної собівартості, витрат на відшкодування втрат, і річного планованого прибутку. Відмінність полягає лише в тому, що для одноставкового тарифу запланована повна собівартість, витрати на відшкодування втрат і планований прибуток не розподіляються на частини, а для двоставкового – здійснюється їх розподіл на умовно-змінну та умовно-постійну частини.
Щодо відсутності у ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» ліцензій третя особа зазначила, що 06.06.2017 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП) прийняла постанову № 739 «Про переоформлення ліцензій на виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії, виданих ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», якою визначено переоформити ліцензії АВ №597475 на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), АВ № 597476 на право провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та АВ № 597477 на право провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, видані ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» (код ЄДРПОУ 03338030) на безстрокові, а ліцензії АВ № 597476, АВ № 597475, АВ № 597477 визнати недійсними. Зазначена постанова оприлюднена на офіційному веб-сайті НКРЕКП 07.06.2017, тобто ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» з 07.06.2017 здійснює ліцензовану господарську діяльність з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії на підставі безстрокових ліцензій та у розумінні вимог законодавства є ліцензіатом.
12.06.2025 Полтавською обласною радою було подано додаткові пояснення, в яких відповідач зазначає, що Закон № 2189-VIII спрямований на регулювання відносин, що виникають саме у процесі надання споживачам послуг з постачання теплової енергії, зокрема, під час укладення та виконання договорів про надання комунальної послуги, реалізації прав та обов`язків відповідних категорій споживачів, та не унормовує відносини, які виникають у процесі встановлення цін (тарифів) на послуги з постачання теплової енергії. При цьому відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2189-VIII Кабінет Міністрів України затвердив Порядок № 869, яким передбачено диференціацію тарифів за окремими категоріями споживачів, яка необхідна для визначення тарифів на підставі економічно обґрунтованого розподілу витрат, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії для кожної категорії споживачів.
Також відповідач зазначає, що постановою НКРЕКП від 07.07.2021 № 1085 було затверджено зміни до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у сфері теплопостачання, затверджених постановою НКРЕКП від 22.03.2017 № 308, внаслідок чого право на встановлення тарифів для теплопостачальних організацій перейшло до органів місцевого самоврядування, у даному випадку - до Полтавської обласної ради.
Щодо правових висновків про розподіл споживачів на відповідні категорії та здійснення оплати за комунальні послуги, які викладені у рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 та у постанові Другого апеляційного адміністративний суд від 26.02.2025 у справі № 440/6603/24, Полтавська обласна рада зазначила, що у справі № 440/6603/24 в частині віднесення належного ОСОБА_1 нежитлового приміщення у житловому будинку за адресою: м. Полтава, вул. Докучаєва, 10, до категорії споживачів «для потреб інших споживачів (крім населення)», судами встановлено, що нарахування плати за послугу з постачання теплової енергії до вказаного нежитлового приміщення, правомірно здійснюється ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» за тарифом для потреб інших споживачів (крім населення).
12.06.2025 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» було подано додаткові пояснення, в яких третя особа зазначає, що з 08.07.2021 повноваження щодо ліцензування господарської діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії на території Полтавської області перейшло до Полтавської обласної державної адміністрації. При цьому ані положення Закону «Про ліцензування видів господарської діяльності», ані Ліцензійні умови не містять вимог щодо переоформлення безстрокових ліцензій у випадку зміни органу ліцензування. Водночас ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на дату звернення до відповідача із заявою про встановлення тарифів, внесено до Ліцензійного реєстру суб`єктів господарювання (ліцензіатів), які здійснюють господарську діяльність з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії (в тому числі з використанням альтернативних видів палива) у Полтавській області за № 52 із зазначенням відомостей про переоформлення ліцензій 06.06.2017. Також третя особа зазначає, що у провадженні Полтавського окружного адміністративного суду перебувала справа № 440/6603/24 за позовом ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до Головного управління Держпродспоживслужби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування припису, складеного за результатами позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.11.2024, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2025, позов ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» задоволено, визнано протиправним та скасовано припис Головного управління Держпродспоживслужби у Полтавській області № 2 від 01.05.2024 до акту, складеного за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів. При цьому суд апеляційної інстанції у своїй постанові зазначив, що «…формуючи двоставкові тарифи, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на виконання рішень обласної ради, залежно від типу підключення будівель до системи теплопостачання за категоріями споживачів «населення», «бюджетні установи», «інші споживачі (крім населення)», «релігійні організації» діяло відповідно до вимог Законів України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Порядку № 869 та Порядку № 416».
Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, позивача, представників відповідача та третьої особи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено такі обставини справи.
ОСОБА_1  є громадянином України, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_1 , копія якого міститься в матеріалах справи.
Апелянт є споживачем послуг з постачання теплової енергії, яка надається ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» за адресою: м. Полтава, вул. Докучаєва, 10, кв. 158, що підтверджується рахунками на оплату послуги з постачання теплової енергії за грудень 2021 року, лютий 2022 року, квітень 2022 року, рахунку на оплату № АВ-23512 від 30.09.2024, копії яких містяться в матеріалах справи.
28.06.2024 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до Полтавської обласної ради із заявою від 28.06.2024 № 04-25/3791 про встановлення тарифів для потреб населення, бюджетних установ, інших споживачів, релігійних організацій на період з 01.10.2024 по 30.09.2025 з доданими до неї документами згідно з переліком у 25 томах на 9472 арк.
На виконання вимог пункту 1 розділу VІ Порядку розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.09.2018 № 239 (далі – Порядок № 239) відповідно до Порядку інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.06.2018 № 130 (далі – Порядок № 130) ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 04.07.2024 розмістило на своєму веб-сайті (http://te.pl.ua/tarifi/dinamka-zmni-tarifv/) повідомлення щодо намірів про зміну тарифів з необхідними додатками. 
Інформацію стосовно перегляду тарифів 04.07.2024 також було розміщено на офіційному веб-сайті Полтавської обласної ради (https://oblrada-pl.gov.ua/news/do-uvagy-spozhyvachiv-pokvptg-poltavateploenergo-1), опубліковано в газеті «Зоря Полтавщини» від 05.07.2024,  розміщено на інформаційних стендах в приміщені абонентської служби ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» за адресою: м. Полтава, вул. Духова, 1, та зазначено у рахунках на оплату послуги з постачання теплової енергії за червень 2024 року.
14.08.2024 постійною комісією Полтавської обласної ради з питань житлово-комунального господарства, енергозбереження, будівництва, транспорту та зв`язку було розглянуто питання «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго»  та вирішено інформацію виконувача обов`язків генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Мізіка О.В. та начальника Управління майном обласної ради Коморної Л.Ф. взяти до відома, доручити ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» розробити відповідний проєкт рішення, постійній комісії обласної ради з питань житлово-комунального господарства, енергозбереження, будівництва, транспорту та внести на розгляд обласної ради проєкт рішення з цього питання у встановленому порядку, що підтверджується витягом з протоколу засідання постійної комісії обласної ради з питань житлово-комунального господарства, енергозбереження, будівництва, транспорту та зв`язку від 14.08.2024 № 28.
15.08.2024 проєкт рішення Полтавської обласної ради «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» було оприлюднено на офіційному веб-сайті Полтавської обласної ради (https://oblrada-pl.gov.ua/doc/doc/3386).
30.08.2024 Полтавською обласною радою на пленарному засіданні тридцять третьої сесії восьмого скликання було прийнято рішення № 854 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго», яким вирішено:
«1. Встановити Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства «Полтаватеплоенерго»:
- тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання для потреб населення, бюджетних установ, інших споживачів (крім населення), релігійних організацій відповідно до додатку 1, що додається на 3 аркушах;
- двоставкові тарифи на послугу з постачання теплової енергії за категоріями споживачі відповідно до додатку 2, що додається на 2 аркушах;
- тарифи на послугу з постачання гарячої води за категоріями споживачів відповідно до додатку 3, що додається на 1 аркуші.
2. Встановити тарифи на транспортування теплової енергії інших ліцензіатів тепловими мережами Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» відповідно до додатку 4, що додається на 1 аркуші.
3. Структура тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, на послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води за категоріями споживачів наведена у додатках 5 – 35, що додаються на 34 аркушах.
4. Відповідальність за правильність розрахунків тарифів покласти на Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго».
5. Це рішення набирає чинності з моменту його оприлюднення на офіційному веб-сайті Полтавської обласної ради.
6. Тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води ввести в дію з 01 жовтня 2024 року.
7. З 01 жовтня 2024 року рішення пленарного засідання двадцять п`ятої позачергової сесії обласної ради восьмого скликання від 28.07.2023 № 669 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (зі змінами) вважати таким, що втратило чинність.
8. Організацію виконання цього рішення покласти на Управління майном обласної ради.
9. Контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію обласної ради з питань житлово-комунального господарства, енергозбереження, будівництва, транспорту та зв`язку».
Відповідно до протоколу пленарного засідання тридцять третьої сесії Полтавської обласної ради восьмого скликання від 30.08.2024 за рішення № 854 (питання 12 Порядку денного) проголосувало «за» - 49 депутатів, «проти» - 9, «утримались» - 0, «не голосували» - 11.
Згідно з результатами поіменного голосування за рішення «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» проголосувало «за» - 49, «проти» - 9, «утримались» - 0, «не голосували» - 11, відсутні – 15, всього 84.
02.09.2024 рішення Полтавської обласної ради від 30.08.2024  № 854 було оприлюднене на офіційному веб-сайті Полтавської обласної ради (https://oblrada-pl.gov.ua/doc/doc/3458).
Вважаючи рішення Полтавської обласної ради від 30.08.2024  № 854 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» внесено до Ліцензійного реєстру суб`єктів господарювання (ліцензіатів), які здійснюють господарську діяльність з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії (в тому числі з використанням альтернативних видів палива) у Полтавській області за № 52 із зазначенням відомостей про переоформлення ліцензій 06.06.2017 (https://building.poda.gov.ua/attachments/155628), а отже ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» з 07.06.2017 здійснює ліцензовану господарську діяльність з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії на підставі безстрокових ліцензій та у розумінні вимог законодавства є ліцензіатом. 
Також суд зазначив, що рішенням двадцятої сесії обласної ради сьомого скликання від 12.07.2018 № 777 із змінами, внесеними рішенням Полтавської обласної ради двадцять третьої сесії сьомого скликання від 21.12.2018 № 979, рішенням Полтавської обласної ради п`ятої сесії восьмого скликання від 06.07.2021 № 216, затверджено, зокрема, форму розрахунку умовно-змінної та умовно-постійної частин витрат суб`єкта господарювання у сфері теплопостачання на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, послуги з постачання теплової енергії (додаток 34 до рішення двадцятої сесії обласної ради сьомого скликання 12.07.2018 № 777 (зі змінами), яка повністю відповідає Примірній формі розрахунку умовно-змінної та умовно-постійної частин витрат суб`єкта господарювання у сфері теплопостачання на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, послуги з постачання теплової енергії, затвердженій Наказом № 162. Отже, складений ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» розрахунок умовно-змінної та умовно-постійної частин двоставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання (за формою додатку № 34 до рішення двадцятої сесії обласної ради сьомого скликання від 12.07.2018 № 777 (із змінами), як і інші розрахунки, додані до заяви від 28.06.2024, складені за формами, затвердженими рішенням двадцятої сесії обласної ради сьомого скликання від 12.07.2018 № 777 (із змінами), є належними документами, поданими у відповідності до вимог розділу ІІ Порядку № 239.
Доводи позивача про те, що спірне рішення відповідача не відповідає вимогам Закону № 2479-ІХ суд першої інстанції відхилив з посиланням на те, що тарифи, встановлені рішенням Полтавської обласної ради від 30.08.2024 № 854, для категорії споживачів «Для потреб населення», є аналогічними розміру тарифів, встановлених попередніми рішеннями Полтавської обласної ради, зокрема, рішенням Полтавської обласної ради від 28.07.2023 № 669, а також рішенням Полтавської обласної ради № 286 від 21.10.2021, зі змінами, внесеними рішенням Полтавської обласної ради № 326 від 09.12.2021. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення та "зеленої" трансформації енергетичної системи України» від 30.06.2023 № 3220-IX, який набрав чинності 27.07.2023, частину 1 статті 1 Закону № 2479-IX викладено в такій редакції: «1. Протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, забороняється підвищення тарифів на: послуги з розподілу природного газу для всіх категорій споживачів; теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання) для населення, послуги з постачання теплової енергії для населення та постачання гарячої води для населення». Тобто, з 27.07.2023 законодавцем було знято мораторій на підвищення цін (тарифів) у сфері теплопостачання для усіх категорій споживачів, крім населення. Водночас тарифи для населення підвищені не були, оскільки відповідають розміру тарифів, які були встановлені обласною радою до ведення в Україні воєнного стану 24.02.2022.
Щодо доводів позивача про те, що Законами України не передбачено встановлення двоставкових тарифів, натомість останні врегульовані на рівні підзаконних актів, суд першої інстанції зазначив, що ані статтею 92 Конституції України, ані Законами України не передбачено, що порядок встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги мають визначатися виключно Законами України.
Відхиляючи доводи позивача про дискримінаційний характер встановлених тарифів, суд зазначив, що дискримінація передбачає різне ставлення до осіб, що перебувають в однакових умовах. При цьому встановлення відмінних тарифів для різних категорій споживачів (населення, бюджетні установи та організації, релігійні організації, інші споживачі) не має ознак дискримінації, оскільки такі споживачі не перебувають в однакових умовах. Крім того, встановлення різних тарифів для населення та інших категорій споживачів має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, зокрема, соціальний захист громадян.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
За змістом статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання регулюються Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-IV (далі – Закон № 2633-IV).
Відповідно до абзацу 7 статті 13 Закону № 2633-IV до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належать, зокрема, встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством.
Згідно зі статтею 1 Закону № 2633-IV споживач теплової енергії – це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. 
Тариф (ціна) на теплову енергію – це грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.
За змістом частин 1-3 статті 20 Закону № 2633-IV тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням альтернативних джерел енергії або альтернативних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.
Відповідно до частини 13 статті 20 Закону № 2633-IV тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. 
За змістом пункту 2 частини 3 статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, який вступив в дію з 10.12.2017 (далі – Закон № 2189-VIII), до повноважень органів місцевого самоврядування належать, зокрема, встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону № 2189-VIII одними із видів комунальних послуг є послуги з постачання теплової енергії.
За змістом частини 1 статті 10 Закону № 2189-VIII ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Відповідно до частини 5 статті 21 № 2189-VIII ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат.
Положення пункту 37 частини 1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 № 280/97-ВР передбачають, що виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання, зокрема, щодо встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги, які надаються підприємствами, що перебувають у спільній власності територіальних громад, представництво інтересів яких здійснює відповідна районна чи обласна рада, а також суб`єктами господарювання, що здійснюють управління (експлуатацію) цілісними майновими комплексами таких підприємств.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2189-VIII одним із повноважень Кабінету Міністрів України є затвердження порядків формування тарифів на комунальні послуги, що встановлюються органами місцевого самоврядування.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги» затверджено, зокрема, Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води (далі – Порядок № 869).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 869 цей Порядок визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з постачання теплової енергії і постачання гарячої води.
За змістом пункту 2 Порядку № 869 він застосовується під час установлення органами місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи) тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій, а також для суб`єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у пункті 1 цього Порядку, та поширюється на таких суб`єктів під час розрахунку зазначених тарифів.
Згідно з пунктом 11 Порядку № 869 з метою забезпечення відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, та відповідно наданням послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, перегляд тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води та їх структури здійснюється уповноваженим органом кожного року (до початку опалювального періоду) за заявою ліцензіата (суб`єкта господарювання).
Положення Порядку № 869 передбачають можливість встановлення для споживачів теплової енергії одноставкового та двоставкового тарифів.
Відповідно до підпунктів 3, 11 пункту 5 Порядку № 869 двоставковий тариф на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води – це грошовий вираз двох окремих частин тарифу (умовно-змінної та умовно-постійної). Одноставковий тариф на теплову енергію – це вартість одиниці теплової енергії (1 Гкал) відповідної якості, що реалізується споживачам, визначена як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування, постачання, витрат на відшкодування втрат, планованого прибутку і не розподілена на умовно-змінну та умовно-постійну частини тарифу.
За змістом пункту 30 Порядку № 869 формування одноставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання здійснюється шляхом визначення вартості виробництва, транспортування та постачання одиниці (1 Гкал) теплової енергії окремо для кожної територіальної громади, в межах якої ліцензіат провадить (має намір провадити) відповідний вид ліцензованої діяльності, яка складається з планованих витрат, що включаються до повної собівартості, та витрат на відшкодування втрат ліцензіата, розрахованих відповідно до вимог цього Порядку, і річного планованого прибутку. Одноставковий тариф на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання складається з планованих витрат, що включаються до повної собівартості, витрат на відшкодування втрат ліцензіата, розрахованих відповідно до вимог цього Порядку, і планованого прибутку.
Згідно з пунктами 31-32 Порядку № 869 розрахунок одноставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання проводиться шляхом ділення суми річних планованих витрат, що включаються до повної собівартості, витрат на відшкодування втрат та річного планованого прибутку на планований річний обсяг відпуску теплової енергії з колекторів у теплові мережі (для тарифів на виробництво теплової енергії) та реалізації теплової енергії (для тарифів на транспортування та постачання теплової енергії), що визначені річними планами виробництва, транспортування та постачання теплової енергії з урахуванням вимог пункту 16 цього Порядку. Одноставкові тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії розраховуються ліцензіатами та встановлюються уповноваженими органами кожної територіальної громади, в межах якої ліцензіат провадить (має намір провадити) відповідний вид ліцензованої діяльності, окремо для кожного виду ліцензованої діяльності, який провадить (має намір провадити) ліцензіат. Для ліцензіатів, які здійснюють реалізацію теплової енергії споживачам, додатково встановлюються тарифи на теплову енергію, що є сумою тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. До структури тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії включаються витрати на відшкодування втрат, які визначаються відповідно до вимог цього Порядку (крім випадку, коли відшкодування таких втрат здійснюється за рахунок відповідного місцевого бюджету).
Відповідно до пунктів 47-53 Порядку № 869 ліцензіатам, що одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, можуть в установленому порядку встановлюватися двоставкові тарифи на теплову енергію для всіх категорій споживачів. При цьому окремо визначаються умовно-змінна та умовно-постійна частини такого тарифу.
Формування двоставкового тарифу на теплову енергію здійснюється шляхом визначення грошового виразу умовно-змінної (вартість 1 Гкал спожитої теплової енергії) та умовно-постійної (абонентська плата за 1 Гкал/год. теплового навантаження) частин тарифу, застосування яких забезпечує планований річний дохід, що дорівнює сумі планованої річної повної собівартості, витрат на відшкодування втрат та відповідного річного планованого прибутку, які отримуються за умови застосування одноставкового тарифу, розрахованого відповідно до вимог цього Порядку.
Під час формування двоставкових тарифів на теплову енергію визначаються планована повна собівартість, витрати на відшкодування втрат і планований прибуток від ліцензованої діяльності відповідно до вимог цього Порядку та здійснюється їх розподіл на умовно-змінну та умовно-постійну частини.
До умовно-змінної частини двоставкового тарифу на теплову енергію включаються плановані прямі витрати на придбання палива і електроенергії для виробництва теплової енергії власними котельнями та установками з використанням альтернативних джерел енергії та її транспортування, витрати на транспортування природного газу, покупну теплову енергію, а також витрати що включаються до повної планованої собівартості виробництва теплової енергії власними теплоелектроцентралями, теплоелектростанціями, атомними електростанціями, когенераційними установками (крім витрат на власні господарські потреби).
До умовно-постійної частини двоставкового тарифу на теплову енергію належать витрати, що включені до планованої повної собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, крім зазначених у пункті 50 цього Порядку і відповідно віднесених до умовно-змінних витрат, а також витрати на відшкодування втрат та планований прибуток, визначений відповідно до пункту 27 цього Порядку.
Розрахунок умовно-змінної частини двоставкових тарифів на теплову енергію проводиться шляхом ділення суми умовно-змінної частини витрат, що включаються до планованої повної собівартості, зазначених у пункті 50 цього Порядку, на планований обсяг реалізації теплової енергії споживачам згідно з річними планами виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.
Розрахунок умовно-постійної частини двоставкових тарифів на теплову енергію проводиться шляхом ділення суми умовно-постійної частини витрат, що включаються до планованої повної собівартості, витрат на відшкодування втрат та планованого прибутку, зазначених у пункті 51 цього Порядку, на сумарне теплове навантаження об`єктів теплопостачання споживачів згідно з річними планами виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.
Згідно з пунктами 57-58 Порядку № 869 для встановлення одноставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання ліцензіат подає щороку до 1 липня (крім ліцензіатів, що вперше встановлюють тарифи) уповноваженому органові відповідної територіальної громади, на території якої ліцензіат провадить (має намір провадити) ліцензовану діяльність, у паперовій та електронній формі заяву і розрахунки тарифів на планований період за встановленими такими органами формами з відповідними розрахунками, підтвердними матеріалами і документами.
Порядок розгляду уповноваженими органами розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, поданих ліцензіатом, встановлюється Мінрозвитку.
Для встановлення двоставкових тарифів на теплову енергію ліцензіат подає уповноваженому органові відповідної територіальної громади, на території якої ліцензіат провадить (має намір провадити) ліцензовану діяльність та планує застосовувати двоставкові тарифи на теплову енергію, додатково, крім зазначених у пункті 57 цього Порядку документів, розрахунки тарифів на планований період за встановленою такими органами формою з відповідними розрахунками і підтвердними матеріалами і документами.
Відповідно до пункту 59 Порядку № 869 вартістю послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. У вартість послуг з постачання теплової енергії не включаються витрати, пов`язані з абонентським обслуговуванням, обслуговуванням внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, встановленням, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку теплової енергії. Такі витрати відшкодовуються споживачами комунальних послуг відповідно до вимог Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
За змістом пунктів 61-62 Порядку № 869 суб`єкти господарювання можуть застосовувати двоставкові тарифи на послуги з постачання теплової енергії, затверджені в установленому порядку. Встановлення двоставкових тарифів на послуги з постачання теплової енергії здійснюється за умови встановлення двоставкових тарифів на теплову енергію.
Зміна тарифів на послуги з постачання теплової енергії та їх встановлення уповноваженим органом здійснюється одночасно із зміною та встановленням тарифів на теплову енергію.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що положення Закону № 2189-VIII передбачають існування двох категорій споживачів – індивідуальні споживачі та колективні споживачі. При цьому жоден нормативний акт не визначає таких споживачів як «населення», «бюджетні установи» тощо.
Відповідно до статті 1 Закону № 2189-VIII споживачем житлово-комунальних послуг є індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач – це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Колективний споживач – це юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.
З аналізу вказаної норми вбачається, що поділ споживачів на індивідуальних та колективних здійснений залежно від порядку укладення договору про надання житлово-комунальних послуг: з конкретною фізичною/юридичною особою або з юридичною особою, яка об`єднує кількох споживачів.
З преамбули Закону № 2189-VIII вбачається, що цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до частин 1, 3 статті 2 Закону № 2189-VIII предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Отже, сфера дії Закону № 2189-VIII охоплює відносини, які виникають саме між споживачами житлово-комунальних послуг та виконавцями таких послуг в процесі їх надання та споживання, а не відносини, які виникають при встановленні тарифів на відповідні комунальні послуги. Із зазначеного вбачається, що і поділ споживачів на індивідуальних та колективних пов`язаний саме з процесом надання і споживання комунальних послуг, а не встановленням тарифів на такі послуги.
Крім того, з аналізу Порядку № 239 вбачається, що розрахунок тарифів на теплову енергію здійснюється для таких категорій споживачів: населення, релігійні організації, бюджетні установи, інші споживачі.
Отже, доводи апелянта про те, що в жодному нормативно-правовому акті не визначені такі категорії споживачів як «населення», «бюджетні установи», «релігійні організації», «інші споживачі» є безпідставними.  
Щодо доводів апелянта про невідповідність спірного рішення відповідача положенням Закону № 2479-IX колегія суддів звертає увагу на таке.
19.08.2022 набрав чинності Закон № 2479-IX відповідно до частини 1 статті 1 якого протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, забороняється підвищення для всіх категорій споживачів тарифів на: послуги з розподілу природного газу; теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання) і послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення та "зеленої" трансформації енергетичної системи України» від 30.06.2023 № 3220-IX, який набрав чинності 27.07.2023, частину 1 статті Закону № 2479-IX було викладено в новій редакції: «1. Протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, забороняється підвищення тарифів на: послуги з розподілу природного газу для всіх категорій споживачів; теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання) для населення, послуги з постачання теплової енергії для населення та постачання гарячої води для населення».
Із вищезазначеного вбачається, що з 27.07.2023 мораторій на підвищення тарифів на теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання) був скасований відносно усіх категорій споживачів, крім населення.
Що стосується населення, то з аналізу рішення Полтавської обласної ради від 30.08.2024 № 854 вбачається, що встановлені у ньому тарифи для населення відповідно до додатків 1 і 2 є аналогічними тим, що були встановлені  рішенням Полтавської обласної ради № 286 від 21.10.2021, зі змінами внесеними рішенням Полтавської обласної ради № 326 від 09.12.2021, тобто тим, що були розраховані до введення в Україні 24.02.2022 воєнного стану.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає твердження Денисенка О.М. щодо невідповідності рішення відповідача нормам Закону № 2479-IX необгрунтованими.
Посилання апелянта на те, що двоставкові тарифи не передбачені жодним Законом колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2189-VIII одним із повноважень Кабінету Міністрів України є затвердження порядків формування тарифів на комунальні послуги, що встановлюються органами місцевого самоврядування.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги» затверджено, зокрема, Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої.
Порядок № 869 передбачає можливість встановлення як одноставкових, так і двоставкових тарифів на теплову енергію.
При цьому ані статтею 92 Конституції України, ані Законами України не передбачено, що порядок встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги мають визначатися виключно Законами України.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає підпунктам 24, 25, 27, 28 Постанови № 869, а саме умовно-змінна частина двоставкового тарифу не відповідає сумі тарифів на виробництво і транспортування теплової енергії, умовно-постійна частина двоставкового тарифу не може бути піддана уточненню і перевірці правильності розрахунків, колегія суддів звертає увагу на таке.
За змістом підпунктів 24, 25, 27, 28 Постанови № 869: 
24) умовно-змінна частина двоставкового тарифу на послуги з постачання теплової енергії - вартість одиниці теплової енергії, визначена з розрахунку на 1 Гкал теплової енергії або відповідно до норми споживання, встановленої органом місцевого самоврядування, як грошовий вираз змінної частини планованих економічно обґрунтованих прямих витрат на її виробництво та транспортування, що змінюються прямо (майже прямо) пропорційно зміні обсягу теплової енергії для надання послуги з постачання теплової енергії;
25) умовно-змінна частина двоставкового тарифу на теплову енергію - вартість одиниці теплової енергії (1 Гкал) як грошовий вираз змінної частини планованих економічно обґрунтованих прямих витрат на її виробництво та транспортування, що змінюються прямо (майже прямо) пропорційно зміні обсягу постачання теплової енергії;
27) умовно-постійна частина двоставкового тарифу на послуги з постачання теплової енергії - абонентська плата за одиницю теплового навантаження об`єктів теплоспоживання на опалення (1 Гкал/год.) як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат, крім тих, що віднесені до умовно-змінних витрат, що включаються до повної собівартості теплової енергії, є постійними і не змінюються прямо (майже прямо) пропорційно зміні обсягу теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії;
28) умовно-постійна частина двоставкового тарифу на теплову енергію - абонентська плата за одиницю (1 Гкал/год.) теплового навантаження об`єктів теплоспоживання як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат, крім тих, що віднесені до умовно-змінних витрат, що включаються до повної собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, є постійними і не змінюються прямо (майже прямо) пропорційно зміні обсягу постачання теплової енергії з урахуванням планованого прибутку.
Відповідно до пунктів 47-53 Порядку № 869 ліцензіатам, що одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, можуть в установленому порядку встановлюватися двоставкові тарифи на теплову енергію для всіх категорій споживачів. При цьому окремо визначаються умовно-змінна та умовно-постійна частини такого тарифу.
Формування двоставкового тарифу на теплову енергію здійснюється шляхом визначення грошового виразу умовно-змінної (вартість 1 Гкал спожитої теплової енергії) та умовно-постійної (абонентська плата за 1 Гкал/год. теплового навантаження) частин тарифу, застосування яких забезпечує планований річний дохід, що дорівнює сумі планованої річної повної собівартості, витрат на відшкодування втрат та відповідного річного планованого прибутку, які отримуються за умови застосування одноставкового тарифу, розрахованого відповідно до вимог цього Порядку.
Під час формування двоставкових тарифів на теплову енергію визначаються планована повна собівартість, витрати на відшкодування втрат і планований прибуток від ліцензованої діяльності відповідно до вимог цього Порядку та здійснюється їх розподіл на умовно-змінну та умовно-постійну частини.
До умовно-змінної частини двоставкового тарифу на теплову енергію включаються плановані прямі витрати на придбання палива і електроенергії для виробництва теплової енергії власними котельнями та установками з використанням альтернативних джерел енергії та її транспортування, витрати на транспортування природного газу, покупну теплову енергію, а також витрати що включаються до повної планованої собівартості виробництва теплової енергії власними теплоелектроцентралями, теплоелектростанціями, атомними електростанціями, когенераційними установками (крім витрат на власні господарські потреби).
До умовно-постійної частини двоставкового тарифу на теплову енергію належать витрати, що включені до планованої повної собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, крім зазначених у пункті 50 цього Порядку і відповідно віднесених до умовно-змінних витрат, а також витрати на відшкодування втрат та планований прибуток, визначений відповідно до пункту 27 цього Порядку.
Розрахунок умовно-змінної частини двоставкових тарифів на теплову енергію проводиться шляхом ділення суми умовно-змінної частини витрат, що включаються до планованої повної собівартості, зазначених у пункті 50 цього Порядку, на планований обсяг реалізації теплової енергії споживачам згідно з річними планами виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.
Розрахунок умовно-постійної частини двоставкових тарифів на теплову енергію проводиться шляхом ділення суми умовно-постійної частини витрат, що включаються до планованої повної собівартості, витрат на відшкодування втрат та планованого прибутку, зазначених у пункті 51 цього Порядку, на сумарне теплове навантаження об`єктів теплопостачання споживачів згідно з річними планами виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вищезазначені норми не дають підстав для твердження, що вартість умовно-змінної частини має відповідати сумі тарифів на виробництво та транспортування, а умовно-постійна частина - сумі на постачання теплової енергії.
Водночас з аналізу пунктів 30 та 49 Порядку № 869 вбачається, що як при формуванні одноставкового тарифу, так і при формуванні двоставкового тарифу визначаються плановані витрати, що включаються до повної собівартості, витрати на відшкодування втрат ліцензіата і планований прибуток. При цьому при двоставковому тарифі ці показники розділяються на умовно-змінну та умовно-постійну частини.
Посилання апелянта на те, що у ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» відсутні ліцензії на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а тому Полтавська обласна рада мала залишити заяву ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» без розгляду, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи.
За змістом підпункту 2 пункту 1 Порядку № 239 для встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, комунальні послуги заявник подає до органу місцевого самоврядування заяву про встановлення тарифів за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку, а також розрахунки тарифів, підтвердні матеріали і документи, що використовувалися під час проведення таких розрахунків, в тому числі, інформацію про суб`єкта господарювання (заявника) із зазначенням відомостей про наявність у нього ліцензій на виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії (у довільній формі).
Із зазначеного вбачається, що заявник має лише повідомити про наявність у нього ліцензій на здійснення відповідної діяльності, а не додавати до заяви відповідні ліцензії.
Відповідно до заяви ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про встановлення тарифів від 28.06.2024, копія якої міститься в матеріалах справи, заявник володіє безстроковими ліцензіями на виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), на транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, тобто третя особа має три безстрокові ліцензії.
Відповідно до статті 23 Закону № 2633-IV господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.
Постановою НКРЕКП від 06.06.2017 № 739 «Про переоформлення ліцензій на виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії, виданих ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» визначено переоформити ліцензії АВ №597475 на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), АВ № 597476 на право провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та АВ № 597477 на право провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, видані ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» (код ЄДРПОУ 03338030) на безстрокові, а ліцензії АВ № 597476, АВ № 597475, АВ № 597477 визнати недійсними.
Зазначена постанова оприлюднена на офіційному веб-сайті НКРЕКП 07.06.2017 (https://www.nerc.gov.ua/acts/pro-pereoformlennya-litsenziy-na-virobnitstvo-teplovoi-energii-krim-diyalnosti-z-virobnitstva-teplovoi-energii-na-teploelektrotsentralyakh-teploelektrostantsiyakh-atomnikh-elekt-616dab8c18c39).
Постановою НКРЕКП від 07.07.2021 № 1085 внесено зміни до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, які затверджені постановою НКРЕКП від 22.03.2017 № 308 (далі - Ліцензійні умови), відповідно до яких обласні та Київська міська державні адміністрації здійснюють ліцензування господарської діяльності з виробництва теплової енергії суб`єктів господарювання у разі, якщо суб`єкт господарювання провадить (має намір провадити) діяльність з виробництва теплової енергії (крім виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях, когенераційних установках та установках з використанням альтернативних джерел енергії) на виробничих об`єктах, що розташовані на території відповідної області України (території міста Київ).
Із зазначеного вбачається, що повноваження щодо ліцензування діяльності виробництва теплової енергії (крім виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях, когенераційних установках та установках з використанням альтернативних джерел енергії) на виробничих об`єктах, що розташовані на території відповідної області України (території міста Київ) були передані від НКРЕКП до обласних та Київської міської державних адміністрацій.
Відповідно до абзацу 1 статті 18 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 № 222-VIII порядок формування, ведення ліцензійного реєстру та перелік відомостей, що містяться в ліцензійному реєстрі, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Ліцензійний реєстр є відкритим.
За змістом пункту 3 Порядку формування і ведення ліцензійного реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 № 755 (далі – Порядок № 755), ліцензійний реєстр формується та ведеться органом ліцензування в електронній формі окремо за кожним видом господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, з урахуванням вимог Закону України Про захист персональних даних.
Згідно з підпунктами 1-4 пункту 4 Порядку № 755 у ліцензійному реєстрі містяться відомості, зокрема, про: суб`єкта господарювання, якому видано ліцензію: для юридичної особи - повне найменування, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (далі - ідентифікаційний код), місцезнаходження, номер телефону, електронна адреса; вид господарської діяльності або частину виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню і який має право провадити ліцензіат на підставі ліцензії; підставу прийняття, дату прийняття і номер рішення про видачу ліцензії (із зазначенням найменування, місцезнаходження, ідентифікаційного коду органу ліцензування, який видав ліцензію); строк дії ліцензії (у разі встановлення строку дії ліцензії законом).
З матеріалів справи вбачається, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» внесено до Ліцензійного реєстру суб`єктів господарювання (ліцензіатів), які здійснюють господарську діяльність з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії (в тому числі з використанням альтернативних видів палива) у Полтавській області за № 52 із зазначенням відомостей про переоформлення ліцензій 06.06.2017 (https://building.poda.gov.ua/attachments/155628).
Отже, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» здійснює ліцензовану господарську діяльність з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії на підставі безстрокових ліцензій та у розумінні вимог законодавства є ліцензіатом.
Доводи апелянта про те, що тарифи, встановлені рішенням Полтавської обласної ради від 30.08.2024 № 854, є дискримінаційними, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані з огляду на таке.
Частинами 1, 2 статті 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
За змістом пунктів 2, 3, 6 статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06.09.2012 № 5207-VI дискримінація – це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними; 
пряма дискримінація – це ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними; 
непряма дискримінація – це ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
З вищезазначеного вбачається, що сутність дискримінації полягає у різному ставленні до осіб, які перебувають в однакових умовах. 
Посилання апелянта на те, що має місце дискримінація за майновим станом колегія суддів відхиляє і погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлення відмінних тарифів для різних категорій споживачів (населення, бюджетні установи та організації, релігійні організації, інші споживачі) не має ознак дискримінації, оскільки такі споживачі не перебувають в однакових умовах, а натомість переслідує правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, зокрема, соціальний захист громадян.
Доводи апелянта про те, що третьою особою не було дотримано порядку повідомлення споживачів про намір змінити тарифи, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 розділу VІ Порядку № 239 під час розгляду органом місцевого самоврядування заяви про встановлення тарифів на комунальні послуги (послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, послуги з управління побутовими відходами) та доданих до неї документів, зокрема розрахунків тарифів на комунальні послуги, суб`єктом господарювання (заявником) здійснюється інформування споживачів про намір зміни тарифів відповідно до вимог чинного законодавства.
За змістом пункту 2 Порядку № 130 протягом 5 робочих днів з дня подання відповідних розрахунків до органу, уповноваженого встановлювати тарифи, виконавці комунальних послуг інформують споживачів про намір здійснити зміну тарифів (або встановити тарифи) у спосіб, визначений цим Порядком, та доводять до відома споживачів інформацію, передбачену цим Порядком. Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань приймаються зауваження і пропозиції, встановлюється виконавцем комунальних послуг, але він не може бути меншим за 7 календарних днів та більшим ніж 14 календарних днів з дня повідомлення споживачів про намір здійснити зміну тарифів на комунальні послуги (або встановити тарифи).
Згідно з пунктом 3 Порядку № 130 виконавцями комунальних послуг, що надають послуги з постачання теплової енергії, до відома споживачів доводиться така інформація:
загальний розмір планованого тарифу, поданого до органу, уповноваженого встановлювати тарифи, та його структура (плановані витрати за елементами, прибуток, податок на додану вартість);
обґрунтування причин зміни тарифу (зазначення розміру діючого тарифу та відсотка відшкодування затвердженим тарифом собівартості, планованого економічно обґрунтованого тарифу, дати, коли тариф востаннє переглядався, причин перегляду тарифу із визначенням форми (способу) його зміни, відсотка зміни основних складових тарифу (заробітної плати, електроенергії, паливно-мастильних матеріалів), визначення відсотка зміни тарифу тощо);
обґрунтування необхідності встановлення тарифу (у випадку, якщо тариф встановлюється вперше);
інша додаткова інформація, визначена виконавцем комунальних послуг (за необхідності);
адреса, за якою приймаються зауваження і пропозиції від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань (місцезнаходження виконавця комунальної послуги та органу, уповноваженого встановлювати тарифи), а також строк приймання таких зауважень і пропозицій.
За змістом пунктів 5-6 Порядку № 130 інформація, зазначена у пунктах 3, 4 цього розділу, доводиться до відома споживачів шляхом розміщення на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування в мережі Інтернет (за наявності), у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження (перевага надається друкованим засобам масової інформації органу місцевого самоврядування), веб-сайті виконавця комунальних послуг (за наявності), на інформаційних стендах в абонентських відділах виконавців комунальних послуг та на інформаційних стендах біля адміністративних будинків органів місцевого самоврядування в населених пунктах, де споживачі отримують відповідні послуги. Виконавець комунальних послуг може обрати один із вищеперелічених способів доведення інформації (крім розміщення на інформаційних стендах в абонентських відділах виконавців комунальних послуг та на інформаційних стендах біля адміністративних будинків органів місцевого самоврядування) як основний для розміщення всього масиву необхідної інформації, визначеної цим Порядком. За допомогою інших способів, передбачених в абзаці першому цього пункту, а також шляхом обов`язкового розміщення інформаційного повідомлення у платіжному документі, що застосовується для оплати спожитих послуг, виконавець комунальних послуг повідомляє споживачів про намір зміни тарифів (або встановлення нових тарифів) на комунальні послуги та обов`язково зазначає джерело розміщення всієї необхідної інформації, з якою без перешкод може ознайомитися споживач. Виконавець комунальних послуг за власним бажанням може додатково також доводити до відома споживачів інформацію про намір зміни тарифів за допомогою радіо, телебачення та способу, визначеного статутом територіальної громади.
Способи доведення до відома споживачів інформації не обмежуються передбаченими цим Порядком.
Як вбачається з матеріалів справи ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 04.07.2024 розмістило на своєму веб-сайті (http://te.pl.ua/tarifi/dinamka-zmni-tarifv/) повідомлення про наміри зміни тарифів з необхідними додатками. Також інформацію стосовно перегляду тарифів 04.07.2024 було розміщено на офіційному веб-сайті Полтавської обласної ради (https://oblrada-pl.gov.ua/news/do-uvagy-spozhyvachiv-pokvptg-poltavateploenergo-1), опубліковано в газеті «Зоря Полтавщини» від 05.07.2024 № 27,  розміщено на інформаційних стендах в приміщені абонентської служби ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» за адресою: м. Полтава, вул. Духова, 1, а також зазначено у рахунках на оплату послуги з постачання теплової енергії за червень 2024 року.
Доводи апелянта щодо невиконання судом першої інстанції положень пункту 2 статті 144 Конституції України колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на те, що судом не було встановлено невідповідності рішення Полтавської обласної рали від 30.08.2024 № 854 положенням Конституції України та Законів України.
Посилання апелянта в обґрунтування своєї позиції на рішення Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 70/121-р/к від 12.06.2025 колегія суддів вважає помилковими, оскільки це рішення стосується інших правовідносин.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується положеннями статті 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням «Серявін та інші проти України», та пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень.
Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Положеннями пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів передбачено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначене, дослідивши фактичні обставини та питання права, які лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
Згідно з частинами 1-3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін, оскільки судом було правильно встановлено всі обставини справи, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року по справі № 440/12458/24 залишити без змін.   
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін   	

Повний текст постанови складено 25.06.2025.