ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2078/25 Справа № 205/12501/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2024 року в цивільній справі номер 205/12501/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дітей та визначення способів участі у вихованні дитини,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Орган та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дітей та визначення способів участі у вихованні дитини, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 24 квітня 2010 року між ним та ОСОБА_1 був укладений шлюб, від якого у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2023 року шлюб розірвано. 
Судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2023 року стягнуто з нього на користь відповідачки аліменти на утримання дітей, сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Позивач просив суд визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем; а доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю, зобов`язати відповідачку не створювати позивачу перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановити способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4 , а саме: систематичні побачення з донькою у першу та третю суботу кожного місяця з 12:00 години до 18:00 години , у другу та четверту неділю кожного місяця з 11:00 до 16:00 години, та в день народження доньки, ІНФОРМАЦІЯ_3 кожного року з 10:00 години до 17:00 години; визначити час літом без згоди та супроводу матері поїздки на море для оздоровлення доньки у червні-липні кожного року.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дітей та визначення способів участі у вихованні дитини - задоволено частково.
Визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 .
Встановлено такі способи участі ОСОБА_2 у вихованні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 
- в першу та третю суботу місяця з 12:00 до 18:00 години без присутності матері; 
- в другу та четверту неділю місяця з 11:00 до 16:00 години без присутності матері.
В іншій частині позову – відмовлено.
Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд змінити рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2024 року в частині встановлення способу участі батька у вихованні доньки в наведені судом періоди тільки в присутності матері та визначити місце проживання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю — ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, також мало місце неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи.
Ні судом, ні третьою особою так і не з`ясовано фактичне місце проживання позивача, що є однією з головних умов проживання малолітньої дитини (13 років на момент подання позиву), за якою адресою та за яких умов проживає дитина невідомо, Акт обстеження умов проживання не надано. В рішенні суду не відображено, за якою постійною або тимчасовою адресою судом вирішено питання проживання дитини з батьком.
Також, суд першої інстанції не визначив місце проживання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю дитини – ОСОБА_1 , хоча дана позовна вимога була вказана в прохальній частині позивача. 
Крім того, судом не було взято до уваги відзив відповідачки, де викладено її пояснення та заперечення щодо спілкування батька з донькою без присутності матері. Зокрема, не враховано те, що позивач не має постійного місця роботи, стабільного доходу та неодноразово притягався до відповідальності за адміністративними правопорушеннями. Дитина боїться залишатися наодинці з батьком без підтримки відповідачки, тому відповідачка вважає, що рішення суду першої інстанції треба змінити, в частині зустрічей доньки та батька, визначивши їх зустрічі лише в присутності матері. 
На думку відповідачки, визначення місця проживання дитини з батьком потрібно позивачеві лише для ухилення від мобілізації та ухилення від сплати аліментів, бо спору між ними щодо проживання сина фактично немає.
Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити.
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_2 адвокат Адигезалов М.А. огли апеляційну скаргу не визнав, просив її відхилити.
Третя особа Орган та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 145, 146).
Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Павленко І.О. в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 144), подала заяву про відкладення розгляду справи через її відпустку. Апеляційний суд вважає неявку представника ОСОБА_5 неповажною, оскільки їй завчасно було відомо про розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, які не з`явилися.
Оскільки рішення суду оскаржується в частині встановлення способу участі батька у вихованні доньки в першу та третю місяця з 12:00 години до 18:00 години в присутності матері, у другу та четверту неділю кожного місяця з 11:00 години до 16:00 години в присутності матері та визначити місце проживання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю — ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , апеляційний суд переглядає рішення суду саме в цій частині.
Заслухавши суддю – доповідача, відповідачку, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 24 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (а.с. 14).
Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15-18).
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 20-22, 24-28).
Судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно (а.с. 23).
Станом на 01 грудня 2023 року заборгованість по аліментам ОСОБА_2 складає 38610,67 грн. (а.с. 65).
На теперішній час дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком, донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю.
У висновку Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 02 травня 2024 року №3/9-77 визнано доцільним в інтересах дітей визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, визначення способу участі батька ОСОБА_6 у вихованні його малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:
- першу та третю суботу місяця з 12:00 до 18:00 ;
- другу та четверту неділю місяця з 11:00 до 16:00;
- літній відпочинок за попередньою домовленістю з матір`ю (а.с. 80-81). 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості саме в певному обсязі.
Апеляційний суд не може в повному обсязі погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Положення Конвенції про права дитини, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини.
При цьому, під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою повинен проводити психолог, головним завданням такої бесіди є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.
Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).
У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини.
Зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі №6-564цс17 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
При цьому, будь-які спори між батьками, у які залучена дитина і які вирішуються органом опіки та піклування або судом, завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку і суперечать принципу забезпечення найкращих інтересів дитини.
Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей – це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі займаючись лише своїми проблемами забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.
Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 
На підставі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Частиною 1 статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
У відповідності до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно з ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
У відповідності з ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
На підставі ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.
Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 
У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що позивач та відповідачка перебували у шлюбі, мають двох спільних дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року, шлюб між сторонами розірвано.
На теперішній час дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком. На теперішній час йому виповнилося 14 років і він визначив місце свого проживання з батьком.
У висновку Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 02 травня 2024 року №3/9-77 визнано доцільним в інтересах дітей визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, визначено способи участі батька ОСОБА_6 у вихованні його малолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином:
- першу та третю суботу місяця з 12:00 до 18:00 ;
- другу та четверту неділю місяця з 11:00 до 16:00;
- літній відпочинок за попередньою домовленістю з матір`ю.
Суд першої інстанції фактично не вирішив позовну вимогу про встановлення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю, дійшовши помилкового висновку, що ці позовні вимоги повинні були бути пред`явлені матір`ю дитини – ОСОБА_1 .
При цьому, судом першої інстанції не враховано, що позов про визначення місця проживання дитини у відповідності до положень статті 161 СК України може бути поданий будь-ким з батьків дитини, оскільки головною умовою такого позову є відсутність між ними згоди щодо того, з ким з них буде проживати дитина.
Відтак, доводи апеляційної скарги з цього питання заслуговують на увагу.
Разом з тим, задовольняючи частково позовні вимоги в частині визначення способів участі ОСОБА_2 у вихованні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в першу та третю суботу місяця з 12:00 до 18:00 год. без присутності матері; в другу та четверту неділю місяця з 11:00 до 16:00 години без присутності матері, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що зазначений порядок спілкування позивача з дитиною буде достатнім і відповідатиме принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритету інтересів дитини, підтримку зв`язків з родичами, сприятиме позивачу брати участь у вихованні дитиною.
Тому доводи апеляційної скарги про обов`язкову присутність матері при зустрічах позивача з донькою є безпідставними, виходячи з наведеного вище.
Інші, викладені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі. 
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір в частині визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , суд першої інстанції не в повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та ухвалив рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам закону.
Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визначення місця проживання дитини.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2024 року – скасувати в частині визначення місця проживання дитини.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини – доньки ОСОБА_4 – задовольнити.
Визначити місце проживання неповнолітньої дитини – доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 .
В інший частині – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 14 липня 2025 року.

Суддя: