06.08.25
22-ц/812/1486/25
Єдиний унікальний номер судової справи: 475/49/25
Номер провадження: 22-ц/812/1486/25 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2025 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О., 
із секретарем судового засідання - Чистою В.В., 
за участю: представника заінтересованої особи - Срібної А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
Одеської міської ради 
на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 09 червня 2025 року ухваленого під головуванням судді - Єгорової Н.І., в приміщенні того ж суду по справі за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи - Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, 

в с т а н о в и л а:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Заява обґрунтована тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 після смерті якої відкрилася спадщина у виді частини житлового будинку АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_2 була дружиною дідуся заявниці. Враховуючи той факт, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 була людиною похилого віку, потребувала стороннього догляду, не мала жодних близьких родичів, у серпні 2013 року ОСОБА_1 забрала її у свою родину та проживали однією сім`єю в квартирі заявниці, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки.
ОСОБА_1 і спадкодавиця вели спільне господарство, тобто мали спільні витрати, спільний бюджет та спільне харчування. ОСОБА_2 брала участь у витратах на утримання житла, його косметичний ремонт, оплату комунальних послуг, а ОСОБА_1 надавала їй допомогу в обслуговуванні, придбанні ліків, одягу, тощо. Після смерті ОСОБА_2 заявниця займалася процедурою поховання, тому отримала свідоцтво про смерть ОСОБА_2 . Крім того, у заявниці залишилися всі речі померлої, в тому числі, мобільний телефон.
Реєструватися в квартирі, що належить заявниці, ОСОБА_2 не хотіла, оскільки боялася втратити своє житло в Одесі.
Посилаючись на викладене та на те, що померла  ОСОБА_2 , а спадкоємців першої-третьої черги не мала, заявниця з метою оформлення спадкових прав просила суд встановити факт проживаннязі спадкодавцем -  ОСОБА_2  однією сім`єю з серпня 2013 року до часу відкриття спадщини. 
Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 24 березня 2025 року у задоволенні клопотання представника Одеської міської ради про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відмовлено.
Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 09 червня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно проживала однією сім`єю разом із ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 , з серпня 2013 року до часу відкриття спадщини.
Рішення суду мотивовано тим, що надані заявницею докази вказують на наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 . 
Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник Одеської міської ради - Поповська І.П. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, ухваленого з порушенням судом норм процесуального права оскільки у даній справі наявний спір про право, просила рішення суду скасувати, а заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.
Зазначає про те, що суд першої інстанції фактично ототожнив підстави та правові наслідки встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини та встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, що є абсолютно недопустимим. Вказує на те, що враховуючи відсутність родинних відносин між заявником та спадкодавцем, а також наявність заперечень заінтересованої особи, право ОСОБА_1 на спадкування у четверту чергу спадкоємців за законом підлягає доведенню, а не підтвердженню.
Крім того, звертала увагу на те, що доказів на підтвердження наявності спільного побуту зі спадкодавцем, існування між ними взаємних прав та обов`язків, наявності спільного бюджету, що б підтверджували факт спільного проживання з ОСОБА_2 , заявником не надано. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник заявниці - адвокат Вовчанська Г.С. просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.10).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина та залишилося спадкове майно, яке складається з частини житлового будинку АДРЕСА_1 . 
04 вересня 2024 року заявниця ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . 
Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бежаном А.В. за заявою ОСОБА_1 заведена спадкова справа №48/2024 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Інших спадкоємців, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 не встановлено (а.с.55-97).
24 грудня 2024 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Бежанов А.В. на звернення ОСОБА_1 щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 надав роз`яснення в яких зазначив, про необхідність подання документів, що встановлюють родинні та інші відносини зі спадкодавцем, або звернутися до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (а.с.14).
Відповідно до статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України)
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Законодавець визначив на рівні процесуального закону особливості, пов`язані із розглядом справ окремого провадження. Такі особливості проявляються в тому, що під час розгляду справ не застосовуються положення щодо змагальності (стаття 12 ЦПК України) та меж судового розгляду (статті 13 ЦПК України). Законодавець у справах окремого провадження наділив суд можливістю за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Тільки в окремих випадках законодавець встановив необхідність подання разом із заявою доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини (наприклад, у частині другій статті 318 ЦПК України) (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2023 року в справі № 569/4466/23).
Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18)).
За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
У статті 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Під час вирішення спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати норми частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен настати на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Подібні за змістом висновки Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виклав у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) зазначено, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Необхідною умовою для встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини є доведеність факту спільного проживання заявника та спадкодавця, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період не менше ніж п`ять років.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 243/1073/23 (провадження № 61-18172св23).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). 
У справі, що переглядається, суд встановив, що заявниця ОСОБА_1 проживає та зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 (а.с.7-9).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 12 червня 1985 року по 01 липня 2024 року, що підтверджується довідкою №П1-260901-ю/о від 13 листопада 2024 року, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради (а.с.10, 62,64)..
Згідно договору-замовлення на організацію та проведення поховання №132691 від 02 липня 2024 року, свідоцтва про поховання №064299 ритуальної служби, ОСОБА_1 за власний рахунок здійснила поховання ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11-13).
На підтвердження факту проживання однією сім`єю заявниця надала до суду виписку АТ «Приватбанк» з її рахунку щодо оплати послуг за користування газом та копії квитанцій АТ «ПриватБанк» на оплату послуг розподілу природного газу, а також Лист- вітання ОСОБА_2 у день народження, а саме 90-річчям, від 18 липня 2017 року, підписаним головою Доманівської районної державної адміністрації (а.с. 120-122, 128).
Крім того, з виписки з карткового рахунку за період з 03 січня 2020 року по 01 січня 2025 року, вбачається щомісячне знімання через банкомат у смт Доманівка пенсії, яку як пояснювала заявниця вона знімала оскільки бабуся довіряла їй банківську карту, а також не мала змоги самостійно це робити (а.с.20-23).
До того ж, факт спільного проживання заявниці та померлої ОСОБА_2 з серпня 2013 року по 30 червня 2024 року однією сім`єю підтвердили під час розгляду справи у суді першої інстанції свідки - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які є сусідами заявниці, а також ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . 
Заявниця посилалась на те, що встановлення факту її спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини має юридичне значення, оскільки від встановлення цього факту залежить вирішення її спадкових прав як спадкоємця четвертої черги після смерті ОСОБА_2 .
Судом встановлено, що окрім заявниці ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, або за законом у встановлений законом строк ніхто не звертався.
Суд першої інстанції керувався тим, що нотаріус відмовив ОСОБА_1 як спадкоємиці четвертої черги за законом у вчиненні нотаріальної дії на підставі того, що заявниця не надала документів, які підтвердили б факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини, тому заявниці, після встановлення судом факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, достатньо подати нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, адже вона її прийняла відповідно до норм статей 1268, 1270 ЦК України.
Отже, суд виснував, що встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 не менше п`яти років до часу відкриття спадщини має для заявниці юридичне значення.
Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавицею ОСОБА_2 більше п`яти років до дня її смерті, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, перевіривши доводи заявниці та подані нею докази, дійшов загалом мотивованого висновку про доведеність належними, достатніми та допустимими доказами факту її спільного проживання зі спадкодавицею однією сім`єю, ведення з нею спільного господарства, спільного побуту, наявності у них взаємних прав та обов`язків більше п`яти років до моменту смерті спадкодавця (у період із серпня 2013 року до 30 червня 2024 року) у квартирі АДРЕСА_3 . 
Щодо доводів апеляційної скарги Одеської міської ради про те, що суд допустив порушення норм процесуального права, зокрема не залишив заяву ОСОБА_1 без розгляду на підставі статей 294, 315 ЦПК України, колегія суддів зазначає таке.
У частині першій статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно з частиною першою статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Відумерлість спадщини означає, що на спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця, ніхто зі спадкоємців в силу різних причин не претендує, або спадкоємці взагалі відсутні, внаслідок чого (неможливості спадкування) територіальна громада за місцем відкриття спадщини на підставі рішення суду стає законним правонаступником (не спадкоємцем) померлої особи в частині тих прав та обов`язків, які залишилися після її смерті. 
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження (постанова Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 545/844/23).
Визначальне значення під час розгляду заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями (постанова Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 640/10329/16-ц).
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір - це суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Отже, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права (постанова Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 641/683/23).
Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який оспорював би право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.
Важливо, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб (частина третя статті 42, частина четверта статті 294 ЦПК України).
До заінтересованих осіб належать особи, які беруть участь у справі та мають у ній юридичну заінтересованість. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають визнанню і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Участь у справі цих осіб обумовлюється тим, що із визнанням обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, у яких беруть участь і заінтересовані особи. Для цих осіб характерним є те, що їхні суб`єктивні права та обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами і обов`язками заявників.
Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються визнанням обставин. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав.
У справі, що переглядається, Одеська міська рада, яка є заінтересованою особою, посилається на те, що міська рада вправі звернутися із заявою у порядку статті 1277 ЦК України.
Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею ОСОБА_2 , яка у визначений законом строк подала до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, та що метою звернення ОСОБА_1 до суду є встановлення факту, що має юридичне значення для захисту її прав та інтересів під час вирішення питання щодо оформлення спадщини в нотаріальній конторі, а не вирішення спору про право на спадщину.
Доказів звернення Одеської міської ради до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою матеріали справи не містять.
Отже, на стадії оформлення спадщини спір про нерухоме майно, яке заявник вважає спадковим, не вирішується, тому немає підстав вважати, що ця заява містить спір про право власності на частину житлового будинку із Одеською міською радою. Наявність спадкоємців, які прийняли спадщину, унеможливлює визнання спадщини відумерлою (постанова Верховного Суду від 29 листопада 2024 року у справі № 691/517/23).
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Інші в апеляційній скарзі доводи зводяться до заперечень на заяву та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів. 
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін. 
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 09 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 07 серпня 2025 року.