Справа № 137/1681/24
Провадження № 22-ц/801/1160/2025
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року	Справа № 137/1681/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 19 березня 2025 року, ухвалене суддею Гопкіним П.В. в с-щі Літин, в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю  «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь 73 400 гривень, яка складається з суми заборгованості за основним боргом у розмірі 10 000 гривень, суми заборгованості за процентами, нарахованих первісним кредитором – 51 400 гривень та суми заборгованості за процентами, нарахованих позивачем за 60 календарних днів в розмірі 12 000 гривень.
Позовні вимоги мотивовані тим, 08 вересня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №3964990 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності та платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором.
Згідно умов кредитного договору, сума кредиту складає 10 000 грн на строк 360 днів (дата повернення кредиту 02 вересня 2024 року), яку ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачці шляхом зарахування коштів на платіжну картку, а позичальник, у свою чергу, зобов`язалася належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора.
Умовами договору визначено, що стандартна процента ставка становить 2,0% в день, знижена процентна ставка – 0,01%.
У період з 08 вересня 2023 року по 24 травня 2024 року включно первісним кредитором нараховано проценти за користування коштами в загальному розмірі 51 400 грн.
24 травня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу №24/05/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача.
ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», в межах строку дії кредитного договору, у період з 24 травня 2024 року по 22 липня 2024 року, а саме за 60 календарних днів, нарахувало проценти в розмірі 12 000 гривень.
Рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року змінено найменування з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на нове найменування ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».
Оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого у неї станом на 24 травня 2024 року виникла заборгованість у загальному розмірі 73 400 гривень.
Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 19 березня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором №3964990 від 08 вересня 2023 року в розмірі 73 400,00 грн, що складається із:
- заборгованості по тілу кредиту 10 000,00 грн.;
- заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором 51 400,00 грн.;
- заборгованості за процентами нарахованими позивачем 12 000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» 2 422,40 грн у відшкодування витрат зі сплати судового збору та 10 000,00 грн у якості витрат на правову допомогу.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
У скарзі зазначає, що кошти вона не отримувала, оскільки ці кошти були зараховані на картку шахраїв. Суд ухвалою від 17 грудня 2024 року про витребування доказів не витребував в АТ «Універсал банк» інформацію, яка містить банківську таємницю, а саме які операції здійснювалися за банківською карткою. Про наявність картки з номером «9091» вона дізналася тільки із виписки про рух коштів, так як шахраї, маючи паралельний доступ до її фінансового номеру відкрили картку «Монобанк», отримали на неї кредитні кошти та в подальшому закрили її. ТОВ «Лінеура Україна» за її клопотанням відмовилося проводити розслідування. Суд проігнорував наявність відкритого кримінального провадження, по якому наразі проводяться слідчі дії, де відповідачка визнана потерпілою, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що 08 вересня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №3964990 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності та платності, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
У п.1.2 договору зазначено, що загальний розмір кредиту становить 10 000 гривень. 
За змістом п.1.3 договору, строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати платежів – кожні 30 днів. Детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього договору.
У п.1.4 договору зазначено, що процентна ставка є фіксованою. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2,0% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, знижена процентна ставка – 0,01% в день та застосовується за умов, визначених п.1.4.2 договору.
За змістом п.2.1 договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 .
Суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього договору. Дата надання кредиту 08 вересня 2023 року або 09 вересня 2023 року (а.с. 19-23).
08 вересня 2023 року ОСОБА_1 підписала також Паспорт споживчого кредиту (а.с.25-26).
24 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 24/05/2024, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права вимоги за даним кредитним договором (а.с. 64) у тому числі відносно відповідачки ОСОБА_1 (а.с.37).
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Лінеура Україна», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №3964990 станом на 24 травня 2024 року становить: 10 000 гривень – заборгованість за тілом кредиту; 51 400 – заборгованість за процентами (а.с.28-33).
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №3964990 з 24 травня 2024 року по 22 липня2024 року становить 12 000 гривень (а.с.34-35).
ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» змінило найменування на нове - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», що слідує із запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №44559822 від 10 грудня 2024 року (а.с.177).
Оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором щодо повернення коштів та сплати процентів не виконала, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», як новий кредитор, звернулося до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 73 400 гривень.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події.
Таким чином, відповідач зобов`язаний виконувати умови кредитного договору у відповідності до їх умов та вимог законодавства.
У частині першої статті 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України).
Суд першої інстанції, встановивши, що ТОВ «Лінеура Україна» повністю виконало взяті на себе зобов`язання, тоді як позичальник порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також відсотків за користування ним, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованості у повному розмірі.
У ч. 1 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що кошти за договором у розмірі 10 000 гривень, які 08 вересня 2023 року надійшли від ТОВ «Лінеура Україна» на її картковий рахунок, були списані шахраями. Картка, яка закінчується на номер «9091», була відкрита шахраями та саме вони отримали кошти. Умисні дії невідомих осіб, які полягають в обмані та зловживанні довірою, містять ознаки такого кримінального правопорушення, як шахрайство, що передбачено ст. 190 КК України.
Вказана позиція відхиляється апеляційним судом, оскільки встановлено, що договір №3964990 укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. 
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»,  електронний  підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»,  електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.  Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України ««Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну  електронними  повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. 
Такий правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20.
Зі змісту договору встановлено, що ОСОБА_1 при його оформленні зазначила свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, електронну адресу, адресу місця реєстрації/проживання, номер телефону, номер банківської картки, на яку необхідно перерахувати кошти.
ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті кредитодавця подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого відповідачка надіслала кредитодавцю за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону код, що є електронним підписом відповідачки, який остання вводить в спеціальну форму.
Вказане підтверджується «підтвердженням процедури укладення електронного договору», наданим ТОВ «Лінеура України» (а.с.142 на звороті).
Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі ОСОБА_1 на укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Отже підписанням договору № 3964990 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 вересня 2023 року відповідачка підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений між сторонами, тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Відтак, кредитний договір був укладений та підписаний в електронній формі, що не заперечується самою ОСОБА_1 ні у відзиві на позов, ні в апеляційній скарзі.
Факт належності картки з номером НОМЕР_2 ОСОБА_1 та факт зарахування 08 вересня 2023 року коштів на вказану картку у розмірі 10 000 гривень підтверджується листом АТ «Універсал Банк» від 08 січня 2025 рок №БТ/204, а також випискою по картці (а.с.146-147).
Як встановлено судом першої інстанції з довідки по кримінальному провадженню №12023020050000621 від 23 листопада 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, з метою розкриття злочину було проведено ряд дій, зокрема допитано у якості потерпілої ОСОБА_1 та подано клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів по банківських картах НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та НОМЕР_5 .
Суд встановив, що хоча відповідачка і зазначає про вчинення, як на її думку, шахрайських дій, однак вона не повідомила орган досудового розслідування про банківську карту, номер якої закінчується на «9091».
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що про наявність вказаної картки, яка закінчується номером «9091», їй стало відомо лише із виписки про рух коштів від 20 серпня 2024 року. 
Разом з тим, зі змісту відзиву на позов слідує (вислови «…мій картковий рахунок НОМЕР_2 …», «…на мою карту «Монобанку» (Універсал банк)…», «…списати із моєї карти гроші…», «…я як володілець та користувач картки…», «…у доступі до мого карткового рахунку»), що ОСОБА_1 визнавала факт належності їй цієї картки. А тому вказані доводи не заслуговують на увагу.
За таких обставин, суд не приймає до уваги посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22 та від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц.
Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що суд з формальних підстав відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів, то апеляційний суд виходить з того, що вказане клопотання було розглянуте судом і суд своєю ухвалою від 17 грудня 2024 року відмовив у його задоволенні, навівши мотиви такої відмови.
ОСОБА_1 разом з апеляційною скаргою подала аналогічне клопотання, однак, підстав для його задоволення не має, оскільки вона не спростувала висновки суду першої інстанції щодо відмови в його задоволенні. Операції, які здійснювалися по картці, відображені у виписці по картці (рух коштів по картці), яка була надана на запит суду. Відповідачка аналіз вказаній виписці в апеляційній скарзі не надала.
Відтак, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 19 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                        Т.Б. Сало
 
Судді                                                                                     О.С. Панасюк
 
                                                                                               Т.М. Шемета