ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2025 р.                                                              Справа № 914/2688/24

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
Суддів:                                                                      Бойко С.М.,                                                                                                                        Бонк Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників:
від прокуратури – Місінська М.А.
від позивача-1 – Мартинюк З.І. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)
від позивача-2 – не з`явився
від відповідача (скаржника) – Тригуб О.О. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Українська залізниця” від 14 березня 2025 року
на рішення Господарського суду Львівської області від 26 лютого 2025 року (повний текст підписано 26.02.2025), суддя Горецька З.В.
у справі № 914/2688/24
за позовом Керівника Чортківської окружної прокуратури Тернопільської області, м. Чортків, Тернопільська область
в інтересах держави в особі: 
позивача-1 Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, м. Тернопіль
позивача-2 Білобожницької сільської ради, с. Білобожниця, Тернопільська область
до відповідача Акціонерного товариства “Укрзалізниця”, м. Київ в особі Регіональної філії “Львівська залізниця” АТ “Укрзалізниця”, м. Львів
про стягнення збитків, завданих державі порушенням природоохоронного законодавства

встановив:
31 жовтня 2024 року Керівник Чортківської окружної прокуратури Тернопільської області звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом, заявленим в інтересах держави в особі: Державної екологічної інспекції у Тернопільській області та Білобожницької сільської ради до відповідача – Акціонерного товариства “Укрзалізниця” в особі Регіональної філії “Львівська залізниця” АТ “Укрзалізниця” про стягнення збитків, завданих державі порушенням природоохоронного законодавства.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 26 лютого 2025 року у справі № 914/2688/24 позов задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з Акціонерного товариства “Укрзалізниця” в особі Регіональної філії “Львівська залізниця” АТ “Укрзалізниця” на користь Білобожницької сільської ради шкоду в сумі 318  732,97 грн, завдану навколишньому природному середовищу.
Рішення суду мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджується факт незаконної вирубки деревини невстановленими особами за відсутності відповідного дозволу на проведення вирубки 22 дерев у кварталі 78 виділ 28, км 97, пікеті 4 у напрямку Вигнанка - Бучач, перегін Чортків - Білобожниця захисних лісонасаджень ВСП «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», що є порушенням лісового законодавства. Судом встановлено, що земельна ділянка, на якій здійснено незаконну порубку дерев, перебуває у постійному користуванні Укрзалізниці, відтак, саме на Укрзалізницю, як на постійного лісокористувача, покладено обов`язки із забезпечення охорони, відтворення та захисту лісових насаджень, а невжиття посадовими особами відповідача дій по забезпеченню збереження лісового фонду та належної охорони лісових насаджень завдало шкоду навколишньому природному середовищу. Водночас суд відхилив доводи відповідача з приводу того, що саме особа, визнана винною у незаконній порубці лісу, зобов`язана нести відповідальність за такі дії та відшкодовувати шкоду, в той час як позивачем не доведено, що шкода була завдана лісу саме відповідачем, який оперативно виявив самовільну порубку дерев та негайно проінформував правоохоронні органи, оскільки протиправність поведінки відповідача, у даному випадку, полягає у невиконанні посадовими особами Укрзалізниці належним чином обов`язків щодо охорони і збереження лісового фонду, внаслідок чого навколишньому природному середовищу заподіяно шкоду. Системний аналіз змісту положень п. 1 ч. 2 ст. 19, п. 5 ч.1 ст.64, ч. ч. 1, 5 ст. 86, п. 5 ч. 2 ст. 105 та ст. 107 Лісового кодексу України свідчить про те, що саме відповідач, як постійний лісокористувач, має нести відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних порубок на підвідомчій йому території і не має значення, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, так як визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі шкоди внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач – Акціонерне товариство “Укрзалізниця” звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 26 лютого 2025 року у справі № 914/2688/24 та ухвалити нове про відмову в позові. Зокрема, зазначає, що Господарським судом Львівської області не надано належної правової оцінки доводам відповідача, які містилися у відзиві на позовну заяву від 19.11.2024 щодо представництва прокуратурою інтересів держави в суді, а саме: захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Вважає, що у спірному випадку державний інтерес полягає саме у виявленні осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, і подання саме до них позову про відшкодування шкоди, завданої незаконною порубкою дерев у лісосмузі залізниці. Також вважає безпідставним застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень частин 1 та 2 статті 22, статей 611, 623, 1166 та 1192 ЦК України, оскільки відновлення лісосмуги буде здійснюватися за рахунок АТ «Укрзалізниця», тому саме остання і є особою, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права (незаконної рубки дерев). Крім цього, наголошує, що жодного чіткого, виконуваного та передбачуваного нормативно-правового акту, який би визначав перелік протипожежних та інших заходів, вимог щодо складання планів цих заходів, у спірний період (у 2021 році) ні центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства, ні органом місцевого самоврядування не визначалось. Відтак, вважає, що прокурором не доведено наявність протиправної поведінки відповідача та причино-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою, натомість з матеріалів справи вбачається, що власне Виробничим структурним підрозділом «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на виконання покладених на нього завдань 03.11.2021 року виявлено незаконну порубку дерев та направлено звернення в правоохоронні органи для встановлення винних осіб та притягнення їх до відповідальності.
У письмових поясненнях позивач-1 проти вимог апеляційної скарги заперечив та зазначає про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач-2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін. Також просить розглядати справу за відсутності його представника.
У поясненнях у справі прокурор просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Судові засідання з розгляду справи в апеляційному суді проводилися в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за клопотаннями представників позивача-1 та відповідача, на підставі відповідних ухвал суду.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив такі задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 26 лютого 2025 року у справі № 914/2688/24 та ухвалити нове про відмову в позові, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
Прокурор та представник позивача-1 в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечували, просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Представник позивача-2 в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності.
Оскільки явка представника позивача-2 в судове засідання не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення прокурора та представників позивача-1 і відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 03.11.2021 до Чортківського РВ поліції ГУНП в Тернопільській області надійшло повідомлення ОСОБА_1 про те, що неподалік залізничної колії в с. Білобожниця Чортківського району невідомими особами здійснено незаконну порубку 22 дерев.
Оглядом місця події від 03.11.2021, який проведено за участю майстра шостої виробничої дільниці (ПЧЛД-6) Гуменюка О.С., встановлено, що у лісосмузі, яка знаходиться по правій стороні вздовж залізничної колії в с. Білобожниця Чортківського району по напрямку Біло-Чортків - Білобожниця по прив`язці 97 км пікет 4 захисних лісонасаджень виробничого структурного підрозділу «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі ВСП «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця») без будь-яких дозвільних документів здійснено рубку 22 дерев.
01.12.2021 із залученням спеціалістів Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, за участю начальника ПЧЛД-6 Гайдамаха О.Л. та в присутності майстра ПЧЛД-6 Гуменюка О.С. проведено огляд кварталу 78 виділ 28 км 97, пікеті 4 у напрямку Вигнанка – Бучач, перегін Чортків – Білобожниця захисних лісонасаджень ВСП «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та виявлено факт незаконної рубки 22 дерев, з яких: 20 дерев породи дуб, з них діаметрами зрізу 45 см - 1 шт., 48 см - 2 шт., 49 см - 1 шт., 50 см - 3 шт., 51 см - 1 шт., 55 см - 3 шт., 56 см - 3 шт., 58 см - 2 шт., 60 см - 1 шт., 62 см - 2 шт., 63 см - 1 шт. та 2 дерева породи клен (з діаметрами зрізу 24 см - 1 шт., 30 см - 1 шт.).
За результатами виявленої незаконно зрубаної деревини органом державного контролю здійснено нарахування розміру шкоди, заподіяної лісу внаслідок незаконної рубки, яка з урахуванням Порядку індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, становить 318 732,98 гривень. Розрахунок шкоди проведено відповідно до додатку № 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу».
Розмір заподіяних збитків лісу внаслідок незаконного вирубування 22 дерев у кварталі 78 виділ 28, км 97, пікеті 4 у напрямку Вигнанка-Бучач, перегін Чортків-Білобожниця захисних лісонасаджень ВСП «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» встановлено висновком експерта за результатами проведення судової інженерно - екологічної експертизи у кримінальному провадженні №12021211110000422 від 03.11.2021 та становить 318 732,97 гривень.
У жовтні 2024 року Керівник Чортківської окружної прокуратури Тернопільської області звернувся до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави в особі: Державної екологічної інспекції у Тернопільській області та Білобожницької сільської ради до АТ “Укрзалізниця” в особі Регіональної філії “Львівська залізниця” АТ “Укрзалізниця” про стягнення збитків, завданих державі порушенням природоохоронного законодавства, в сумі 318 732,97 грн.

Щодо підстав звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі: Державної екологічної інспекції у Тернопільській області та Білобожницької сільської ради:
Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.
Згідно з ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Звертаючись з цим позовом до суду, прокурор зазначає, що порушення інтересів держави в цьому випадку полягає в заподіянні шкоди державі, внаслідок незаконної рубки дерев.
Поряд з тим, прокурор визначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а саме: Державну екологічну інспекцію у Тернопільській області, як уповноважений орган на звернення до суду щодо відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, та Білобожницьку сільську раду, на території якої відбулося порушення, та до місцевого бюджету якої підлягає стягненню шкода. Разом з тим, прокурор зазначив, що вказані органи належним чином не здійснювали захист інтересів держави шляхом вчинення певних дій, зокрема і звернення до суду з позовом про стягнення збитків, заподіяних державі в сумі 318  732,97 грн.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову, в порядку, передбаченому    статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені можливі порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Як вбачається з матеріалів справи, прокурор звертався до позивачів та повідомляв їх про виявлені порушення, зокрема: листами від 08 жовтня 2024 року та від 22 жовтня 2024 року. Однак, у відповідях на такі листи вказані органи повідомили, що ними не вчинялися дії, спрямовані на відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконної рубки дерев. Поряд з тим, Державна екологічна інспекція у Тернопільській області повідомила, що зважаючи на обмежене фінансування коштів для сплати судового збору, Інспекція не заперечує проти вжиття заходів представницького характеру.
Вказане свідчить про те, що позивачі були обізнані про виявлені прокурором порушення, однак не вчинили заходів, спрямованих на захист інтересів держави, не зверталися до суду з відповідним позовом з метою стягнення шкоди, а прокурор обґрунтував наявність підстав, передбачених статтею 23 ЗУ «Про прокуратуру», для звернення до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави в особі: Державної екологічної інспекції у Тернопільській області та Білобожницької сільської ради: з огляду на що, судом першої інстанції правомірно прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено спір по суті.

Щодо суті спору:
Згідно з ч.1 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.
Частиною другою статті 68 цього Закону встановлено перелік порушень законодавства про охорону навколишнього природного середовища, за які може наступати відповідальність.
Відповідно до ч.ч.3,4 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" законодавством України може бути встановлено відповідальність і за інші порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Згідно з ч.1 ст.69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.
Відшкодування збитків завданих унаслідок порушення екологічного законодавства здійснюється у спосіб відновлення майнового стану суб`єктів екологічних правовідносин за рахунок інших суб`єктів – правопорушників вимог екологічного законодавства і має компенсаційний характер, а також застосовується як вид майнової відповідальності - екологічно-правова санкція відповідно до частини четвертої, п`ятої статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", як за порушення екологічно-правових зобов`язань у межах договірної відповідальності, так і за порушення встановлених вимог щодо раціонального використання природних ресурсів, охорони довкілля та забезпечення екологічної безпеки у межах позадоговірної відповідальності.
Так, загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини відповідно до частини другої цієї статті.
Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі елементи: 1. Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. 2. Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). 3. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. 4. Вина особи, що завдала шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Водночас частиною 2 ст.19 Лісового кодексу України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.
Положеннями ст.63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.
В силу ст.86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.
Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів (п.5 ч.2 ст.105 Лісового кодексу України).
Статтею 107 Лісового кодексу України визначено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому неважливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.
Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.
Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами. Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі від 09.08.2018 у справі № 909/976/17, постановах Верховного Суду від 20.08.2018 у справі № 920/1293/16, від 23.08.2018 у справі № 917/1261/17, від 19.09.2018 у справі № 925/382/17.
Водночас, судом встановлено, що відповідно до п.2.11.3 Інструкції з улаштування та утримання колії залізниць України Державної адміністрації залізничного транспорту України, затвердженої наказом Укрзалізниці від 01.03.2012 № 072-Ц, до поточного утримання захисних лісонасаджень, зокрема, відносяться також роботи з охорони від самовільних рубок і пожеж. Охороною, веденням захисного господарства в лісонасадженнях залізниць займаються спеціалізовані лісогосподарські підрозділи – дистанції захисних лісонасаджень, які підпорядковані службам колії залізниць.
Зазначені вище обов`язки постійних лісокористувачів з питань охорони та захисту лісів є також основними завданнями структурного підрозділу відповідача – Виробничий структурний підрозділ «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», що визначено у Положенні про виробничий структурний підрозділ «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», затвердженому наказом регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 20.03.2023 № 143/од. Згідно з вказаним Положенням підрозділ відповідно до покладених на нього завдань здійснює зокрема, такі функції: забезпечення охорони захисних лісонасаджень від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу (шляхом проведення весняних та осінніх ревізій стану захисних лісонасаджень); дотримання норм та вимог щодо охорони навколишнього середовища, раціонального використання й відтворення природних ресурсів і забезпечення екологічної безпеки.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджується факт незаконної вирубки деревини невстановленими особами за відсутності відповідного дозволу на проведення вирубки – 22 дерев у кварталі 78 виділу 28, км 97, пікеті 4 у напрямку Вигнанка - Бучач, перегін Чортків -Білобожниця захисних лісонасаджень ВСП «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», що є порушенням лісового законодавства.
Судом встановлено, що земельна ділянка, на якій здійснено незаконну порубку дерев, перебуває у постійному користуванні АТ «Укрзалізниця», що не заперечувалося відповідачем у справі, який водночас наголошує, що саме АТ «Укрзалізниця» є потерпілим у спірній ситуації.
Водночас, оскільки відповідач як лісокористувач не забезпечив охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустив самовільну вирубку лісу, внаслідок чого лісовому фонду України заподіяно матеріальної шкоди, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача 315  532,94 грн завданої шкоди.
У зв`язку з наведеним, доводи апелянта про відсутність підстав для відшкодування збитків з огляду на недоведеність вини відповідача у вчиненні порушень природоохоронного законодавства, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданими державі збитками, є безпідставними.
Крім цього, статтею 47 ЗУ "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що частина грошових стягнень за порушення норм і правил охорони навколишнього природного середовища та шкода, заподіяна порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища спрямовується до спеціально створених фондів охорони навколишнього природного середовища у відповідних місцевих бюджетах за місцем заподіяння екологічної шкоди, а відтак – до фондів органів місцевого самоврядування, в адміністративних межах яких розташовані земельні ділянки, де здійснювались незаконні поруби лісових ресурсів.
Відповідно до Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №43 від 29.01.2013, завдані природним ресурсам збитки відшкодовуються шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок на тій адміністративній території, на якій скоєно правопорушення (для подальшого розподілу коштів між державним, обласним та місцевим бюджетами).
Перевіривши розрахунок розміру шкоди, заподіяної лісу, проведений Державною екологічною інспекцією з урахуванням Порядку індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу та на підставі постанови КМУ від 28 липня 2008 року № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», колегія суддів вважає такий обґрунтованим та правильним. Водночас, розмір шкоди в сумі 318  732,97 грн підтверджено і висновком судової інженерно-екологічної експертизи № СЕ-19/120-22/1367-ЕЛ від 09 травня 2022 року.
Також судом першої інстанції правомірно зазначено, що дії відповідача щодо фіксування рубки невстановленими особами жодним чином не спростовують вини відповідача і не свідчать про вжиття усіх заходів належного забезпечення охорони лісу, а кримінальне провадження за цим фактом не спростовує бездіяльності відповідача та незабезпечення належної охорони лісу, внаслідок чого скоєно незаконну порубку та відповідно завдано шкоду довкіллю.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (ч.1 ст.76 ГПК України).
Враховуючи все наведене вище, зважаючи на доведеність прокурором факту порушення відповідачем вимог чинного законодавства щодо охорони та збереження лісу, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь Білобожницької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області шкоду, завдану навколишньому природному середовищу, в сумі 318 732,97 грн, які слід перерахувати до спеціального фонду місцевого бюджету Білобожницької сільської ради об`єднаної територіальної громади з подальшим перерозподілом до бюджетів відповідних рівнів, а саме: 30% - до спеціального фонду Державного бюджету України, 20% - до спеціального фонду місцевого бюджету Тернопільської обласної ради та 50% - до спеціального фонду місцевого бюджету Білобожницької сільської ради Чортківського району.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Доводи скаржника про скасування рішення суду першої інстанції є безпідставними.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,
ухвалив:
Рішення Господарського суду Львівської області від 26 лютого 2025 року у справі № 914/2688/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Українська залізниця” – без задоволення.
Матеріали справи № 914/2688/24 повернути до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 23 червня 2025 року

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.
          
Суддя                                                                                           Бойко С.М.

Суддя                                                                                          Бонк Т.Б.