Ухвала
 
07 серпня 2025 року 
м. Київ
 
справа № 755/2186/25
провадження № 61-9419ск25 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року в частині, якою вказана ухвала суду першої інстанції про відмову узадоволенні забезпечення позову залишена без змін, у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» про захист прав споживачів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Київські енергетичні послуги» про захист прав споживачів, в якому просила суд зобов`язати відповідача укласти з нею договір про реструктуризацію боргу, який виник після 01 грудня 2024 року строком на п`ять років, тобто на 60 місяців.
 
Одночасно ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу здійснювати відключення електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про забезпечення позову - відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року залишено без задоволення. Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року залишено без змін.
 
ОСОБА_1 21 липня 2025 року через підсистему Електронний суд подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , зокрема, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу (частина перша статті 406 ЦПК України).
 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку (пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України).
 
Оскарження ухвали суду першої інстанції щодо відмови у забезпеченні позову передбачено пунктом 4 частини першої статті 353 ЦПК України.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Вказівка в резолютивній частині постанови апеляційного суду року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
 
Таким чином, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки оскаржені ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року та постанова Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року в частині, якою указана ухвала суду першої інстанції залишена без змін, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року в частині, якою указана ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні забезпечення позову залишена без змін, у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» про захист прав споживачів.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                          В. І. Крат
 
                                                                                                    І. О. Дундар 
 
                                                                                                    Є. В. Краснощоков