ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/42848/24                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 серпня 2025 року                                                                         м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,
  У С Т А Н О В И В :

           ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:
                              визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в                      м. Києві щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 із застосуванням обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01.08.2021, з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.03.2022, з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.03.2023, та з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.03.2024.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на виконання рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 у справі № 320/28712/23,   Службою зовнішньої розвідки України було підготовлено та направлено до ГУ ПФУ в                   м. Києві нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 17.07.2021. Згодом, відповідачем був здійснений перерахунок пенсії позивача, на підставі довідки від   29.12.2023 №   1038, починаючи з 01.08.2021. Поруч з цим, під час перерахунку та виплати пенсії, на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, було застосовано обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність. Позивач стверджує, що пенсія також підлягає індексації, однак відповідач відмовив у здійсненні нарахування та виплати індексації, посилаючись на те, що пенсії індексуються у межах максимального розміру, визначеного законом.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 із застосуванням обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01.08.2021, з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.03.2022, з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.03.2023, та з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.03.2024.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 27.08.2025.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, та отримує пенсію за вислугу років відповідно до   Закону № 2262.
Відповідачем був здійснений перерахунок пенсії позивача, проте під час перерахунку пенсії було застосовано обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність. Позивач тверджує, що її пенсія також підлягає індексації, однак відповідач відмовив у здійсненні нарахування та виплати індексації, посилаючись на те, що пенсії індексуються у межах максимального розміру, визначеного законом.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене   Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.
У результаті проведеного з 01.03.2022, з 01.03.2023 та з 01.03.2024 перерахунку пенсії, у зв`язку з нарахуванням індексації, передбаченої   постановами Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118, від 24.02.2023 №168 від 23.02.2024 №185, розмір пенсії обмежений до виплати десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.
Натомість, відповідач вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, оскільки пенсія/ з урахуванням індексацій не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. При цьому, що індексація з урахуванням положень Постанов № 118 та № 168, № 185 позивачу нарахована, однак обмежена до виплати максимальним розміром.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-ХІІ), передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим   Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі   Закону №2262-XII, десятьма   прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 01.10.2011 № 3668-VI.
Відповідно до положень   статті 2 Закону № 3668-VI,  максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до   Митного кодексу України,   законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів»,   Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Водночас,   Законом №3668-VI   внесено зміни у   статтю 43 Закону №2262-ХІІ, яку викладено в редакції   Закону №3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016   визнано такими, що не відповідають   Конституції України   (є неконституційними), положення частини сьомої   статті 43 Закону №2262-ХІІ.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного   Рішення,   положення частини сьомої   статті 43 Закону №2262-ХІІ, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.
Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають   статті 17 Конституції України, положення частини сьомої   статті 43 Закону №2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої   статті 17 Конституції України   щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому, Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене   Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою  статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Таким чином, як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, з 20.12.2016, з урахуванням положень рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016, у  Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі   Закону №2262-ХІІ, десятьма   прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію   Законом №3668-VI, яким внесено зміни у   статтю 43 Закону №2262-ХІІ, шляхом викладення її в редакції   Закону №3668-VI. Тобто, положення частини сьомої   статті 43 Закону №2262-ХІІ   та положення частини першої   статті 2 Закону №3668-VІ   (у частині поширення її дії на   Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до   Закону №2262-ХІІ) та є однаковими за змістом.
Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає   статті 17 Конституції України   положення частини сьомої   статті 43 Закону №2262-ХІІ.
При цьому, положення   статті 2 Закону №3668-VI   (у частині поширення її дії на   Закон №2262), які дублюють зміст частини сьомої   статті 43 Закону №2262-ХІІ, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії осіб, пенсія яким призначена відповідно до   Закону №2262-ХІІ.
Колегія суддів зауважує на те, що на момент виникнення спірних правовідносин, наявна колізія між   Законом №2262-ХІІ   з урахуванням   Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії особам, яким призначена пенсія відповідно до   Закону №2262.
Проте, оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначена пенсія відповідно до   Закону №2262-ХІІ, у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, вони явно суперечать один одному, з огляду на що, у цій справі застосуванню підлягають норми  Закону №2262-ХІІ  з урахуванням   Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми  Закону №3668-VI.
Колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене  Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.
Щодо позовних вимог позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплачувати пенсію з 01.03.2022 з урахуванням індексації установленої, згідно   постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022р. №118 «Про індексацію пенсійних та додаткових заходів підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», з 01.03.2023 з урахуванням індексації, установленої згідно з   постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023р. №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році»   та з 01.03.2024 з урахуванням індексації, установленої згідно з   постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат, слід врахувати, що матеріалами справи підтверджується, що пенсійний орган з 01.03.2022, з 01.03.2023 та з 01.03.2024 здійснив нарахування пенсії позивачу з урахуванням індексації, передбаченої   постановами Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118, від 24.02.2023 №168, від 23.02.2024 №185, однак обмежив розмір пенсії до виплати десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.
Тобто, в результаті проведеного з 01.03.2022, з 01.03.2023 та з 01.03.2024 перерахунку пенсії у зв`язку з нарахуванням індексації, передбаченої   постановами Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118, від 24.02.2023 №168 від 23.02.2024 №185, розмір пенсії обмежений до виплати десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.
За викладених обставин, суд першої інстанції мав підстави для висновку про те, що пенсійний орган, не здійснюючи позивачу виплату перерахованої з 01.03.2022, з 01.03.2023 та з 01.03.2024 пенсії без обмеження її максимальним розміром, діяв всупереч приписам   Конституції України   та   Закону № 2262-ХІІ. 
Фактично, проведення відповідної індексації пенсії було нівельовано застосуванням максимального показника розміру пенсії. 
Попри наявність в Постановах №118, №168 та №185 застереження про підвищення розміру пенсії у межах максимального розміру пенсії, визначеного   законом, станом на момент здійснення відповідачем такого перерахунку пенсії позивача у зв`язку із проведенням його індексації, чинної норми, яка б визначала розмір такого максимального обмеження,   закон   не містить, оскільки положення ч. 7   ст. 43 Закону № 2262-ХІІ,   рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016   визнані такими, що не відповідають   Конституції України, внаслідок чого, втратили чинність з дати ухвалення відповідного Рішення Конституційним Судом України.
Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з 01.03.2022 з урахуванням нарахованої індексації пенсії, встановленої ПКМУ №118 від 16.02.2022р. «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» - без обмеження максимальним розміром, з 01.03.2023р. з урахуванням нарахованої індексації пенсії, встановленої ПКМУ №168 від 24.02.2023р. «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», та з 01.03.2024р. з урахуванням нарахованої індексації пенсії, встановленої ПКМУ №185 від 23.02.2024р. «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», без обмеження максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.
Доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.     
Судові витрати розподілу не підлягають.     
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
       
   У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року - залишити без змін.
          
          Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                          О.М. Ганечко 
Судді                                                                                                       В.В. Кузьменко           
                                                                                                    Я.М. Василенко