Номер провадження: 22-ц/813/4677/25 
Справа № 521/18292/22
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.07.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря Булацевської Я.В.
учасники справи:
позивач — Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал», який є правонаступником Акціонерного товариства «Райффайзен Банк»
відповідач — ОСОБА_1 
представник відповідача – Тарусіна Яна Миколаївна
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 10 лютого 2025 року, ухвалене у складі судді Сегеди О.М., у приміщенні того ж суду,
по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал», який є правонаступником Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановив:
Короткий зміст позовних вимог.
У грудні 2022 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (далі – АТ «Райффайзен Банк»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» (далі-ТОВ «Кредит-Капітал»), звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 06 жовтня 2020 року відповідачка підписанням заяви про акцепт публічної пропозиції/угоди № СМDРІ-1229289 прийняла/акцептував публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк Аваль» про надання послуг в порядку та на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль», що оприлюднені та знаходяться у вільному доступі на сайті банку www.aval.ua, висловив повну та безумовну згоду з її умовами.
22 жовтня 2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» № 010/0037/82/921071, за умовами якої кредитор надає клієнту послугу споживчого кредиту у формі кредитування рахунку, під яким розуміються грошові кошти, що надаються клієнту на придбання товарів для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі.
Оскільки відповідачка ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором № 010/0037/82/921071, позивач просив суд стягнути з останньої суму заборгованості за заявою про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» №010/0037/82/921071 від 22 жовтня 2020 року у розмірі 91444,17, що складається з: заборгованості за дозволеним овердрафтом– 77691,00 грн.; заборгованості за недозволеним овердрафтом – 13753,17 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 10 лютого 2025 року позовну заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначає, що сторонами було погоджено всі істотні умови договору, позивачем доведено наявність заборгованості, яку не сплачує відповідач, а тому з врахуванням того, що здійснено часткове стягнення з відповідачки на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» грошові кошти за ВП №71838314 в сумі 17809,88 грн., що підтверджується квитанцією від 24 травня 2023 року, то загальна заборгованість відповідачки за кредитним договором №010/0037/82/921071 від 22 жовтня 2020 року складає 73634,29 (91444,17 -17809,88 грн.).
Будь-яких доказів, які б спростовували проведений розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачкою суду не надано.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги представник відповідача подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2025 року та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги позивача до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 59 881,12 гривень.
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що суд неповно встановив обставини у справі та помилково не прийняв до уваги, те що позивачем не надано ні оригіналу вказаного кредитного договору, ні доказів отриманих і використаних коштів у розмірі зазначеного у виписці. Судом не взято до уваги, що підписаний акцепт не є доказом оформлення кредитних правовідносин. Також суду не надано графіку погашення платежів.
Відповідачка не спростовує наявності кредитних зобов`язань перед АТ "Райффайзен Банк", рішення суду про стягнення з неї тіла кредита не оскаржує, але ж заперечує та не погоджується із стягненням з неї процентів та неустойки за користування кредитними коштами саме в такому розмірі, бо вважає, що її не було належно ознайомлено з умовами обслуговування кредитних карток, а інформація, зазначена у паспорті споживчого кредиту, втратила свою актуальність, та не містить реквізитів, які стосуються укладеного договору, анкета-заява не містить інформації щодо складових заборгованості у вигляді процентів та неустойки.
Судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому, що копія Правил банківського обслуговування фізичних осіб, які містяться у матеріалах цієї справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 жовтня 2020 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Не заслуговують на увагу доводи банку про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частиною спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.
Сторона відповідача вважає, що відповідачка повинна сплатити банку 59 881,12 гривень ( 77 691 гривень останній кредитний ліміт мінус 17 809,88 гривень, які були стягнуті з відповідачки приватним виконавцем на користь банку, залишок 59 881,12 гривень), а не 73 634,29 гривень, як визначено судом першої інстанції.
Позиція учасників справи.
Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, представник позивача подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказувала, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.
Щодо явки сторін.
Сторони повідомлені належним чином про час і місце апеляційного перегляду справи по суті. Від позивача надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі, до Одеського апеляційного суду повернулось рекомендоване поштове повідомлення на імя відповідача, яким направлялась судова повістка-повідомлення в судове засідання призначене на 29.07.2025 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», враховуючи усталену практику Верховного Суду та положення ст.372 ЦПК України, апеляційний суд приходить висновку, що апеляційну скаргу слід розглядати без участі сторін.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06 жовтня 2020 року відповідачка підписанням заяви про акцепт публічної пропозиції/угоди №СМDРІ-1229289 прийняла/акцептувала публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк Аваль» про надання послуг в порядку та на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль», що оприлюднені та знаходяться у вільному доступі на сайті банку www.aval.ua, висловив повну та безумовну згоду з її умовами (т.1 а.с. 14).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця.
Встановлено, що 22 жовтня 2020 року між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» № 010/0037/82/921071, згідно умов якої кредитор надав клієнту послугу споживчого кредиту у формі кредитування рахунку, під яким розуміються грошові кошти, що надаються клієнту на придбання товарів для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (т.1 а.с. 13).
Згідно умов п. 1.2. заяви-договору, з дати встановлення (зміни) поточного ліміту, клієнт має право отримати, а банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) коштів на картковому рахунку надати клієнту в межах поточного ліміту кошти (кредит), а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування. кредит надається шляхом зарахування коштів кредиту на картковий рахунок одночасно з ініціюванням клієнтом платіжних (видаткових) операцій за картковим рахунком, здійсненням банком договірного списання коштів кредиту з карткового рахунку у визначених договором випадках.
Відповідно до п. 2.1. заяви-договору, поточний ліміт встановлюється в межах максимального ліміту кредиту, який складає п`ятсот тисяч гривень (далі - максимальний ліміт).
Розмір поточного ліміту на дату початку кредитування складає 10000,00 грн.
Кредит надавався, шляхом зарахування коштів кредиту на картковий рахунок одночасно з ініціюванням клієнтом платіжних (видаткових) операцій за картковим рахунком та/або шляхом договірного списання банком коштів кредиту карткового рахунку у випадках, визначених договором. Метою кредиту є: придбання клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника.
Таким чином, банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачці кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору.
Згідно п. 1.6 заяви-договору процентна ставка за користування кредитними коштами становить - 45% річних.
Відповідно до умов п. 3.1 заяви-договору, сторони погодили, що проценти за договором будуть нараховуватися в порядку, визначеному п. п. 2.5.1-2.5.4 п. 2.5. статті 2 розділу 6 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (надалі по тексту - «Правила»).
Згідно умов п. 3.2. заяви-договору, клієнт зобов`язаний сплачувати банку обов`язковий щомісячний платіж за користування кредитом у розмірі 5 (п`ять) відсотків від власної заборгованості перед банком, але не менше тридцяти гривень або суми залишку власної заборгованості перед банком, якщо вона менше за зазначену суму. Порядок та умови погашення іншої заборгованості за кредитом в тому числі недозволеного овердрафту визначається пунктами 2.5.5.-2.5.13. пункту 2.5. статті 2 розділу 6 Правил клієнт зобов`язався здійснити остаточне погашення кредиту та процентів за користування кредитом не пізніше дати закінчення строку кредиту, а у разі його подовження в останній робочий день строку користування кредитом.
З змісту п.7 заяви-договору вбачається, що позичальник підтвердив, що вона ознайомлена з чинною редакцією Правил. Клієнт визнав та підтвердив, що на взаємовідносини сторін за цією заявою-договором поширюється положення договору, правил, в тому числі розділів 2, 6 Правил. Клієнт зобов`язався дотримуватись умов договору, правил, зокрема, тих положень, що регламентують умови відкриття та обслуговування карткових рахунків, а також надання банком кредитів. Підписанням цієї заяви-договору клієнт підтвердив, що до відносини сторін за цією заявою застосовуються всі положення договору, в тому числі розділів 2, 6 правил так само як би текст правил був би власноруч підписаний клієнтом.
Крім того, в кредитному договорі визначено, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачка уклали цю заяву-договір до договору банківського обслуговування (укладеного підписанням заяви про акцепт публічної пропозиції/угоди № СМDРІ-1229289 від 06 жовтня 2020 року).
Згідно з п. 1 угоди № СМDРІ-1229289 від 06 жовтня 2020 року, яка була укладена між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачкою підписанням цієї угоди клієнт приймає публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк Аваль» про надання послуг в порядку та на умовах, викладених в правилах та висловлює повну та безумовну згоду з її умовами.
Отже, з укладенням заяви-договору у ОСОБА_1 виник обов`язок повернути банку кредит та відсотки у строки та в розмірах чітко встановлених заявою-договором та правилами, у разі прострочення якого кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитом та відсотками.
Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується банківською випискою по рахунку останньої за договором та розпискою про отримання картки (т.1 а.с. 15-20, 21).
Всупереч вимогам заяви-договору відповідачка не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснювала сплату банку обов`язкового щомісячного платежу за користування кредитом та відсотків за користування кредитним коштами, у зв`язку з чим станом на 23 серпня 2022 року заборгованість відповідачки перед позивачем за Кредитним договором №010/0037/82/921071 від 22 жовтня 2020 року складає 91444,17 грн., яка складається із:
- заборгованості за дозволеним овердрафтом: 77691,00 грн.;
- заборгованості за недозволеним овердрафтом: 13753,17 грн.;
- простроченої заборгованості з обов`язкового щомісячного внеску: 28164,37 грн. (а.с. 9-12).
Встановлено, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року, яке ухвалою суду від 18 червня 2024 року було скасовано, позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» були задоволенні та з ОСОБА_1 була стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 91444,17 грн. та судовий збір у розмірі 2481,00 грн. (т.1 а.с.61-63,125-126).
На виконання заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року, Малиновським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист від 04 травня 2023 року, який було направлено на виконання до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецула В.А., постановою якого було відкрито виконавче провадження №71838314 (т.1 а.с.76,77).
24 травня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Крецул В.А. було здійснено часткове стягнення з відповідачки на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» грошові кошти за ВП №71838314 в сумі 17809,88 грн., що підтверджується квитанцією від 24 травня 2023 року (т.2 а.с.24).
Таким чином, загальна заборгованість відповідачки за кредитним договором №010/0037/82/921071 від 22 жовтня 2020 року складає 73634,29 (91444,17 -17809,88 грн.).
Будь-яких доказів, які б спростовували проведений розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачкою суду не надано.
Зазначена сума заборгованості для позивача є значною та щоденно збільшується, згідно умов кредитного договору.
Враховуючи те, що позичальник не виконує умови договору та вимоги банку щодо врегулювання заборгованості, тим самим нівелюючи приписи чинного законодавства України, позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
Таким чином, між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , виникли договірні зобов`язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір.
Встановлено, що 20 жовтня 2023 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №114/2-64, за умовами якого первісний кредитор АТ «Райффайзен Банк Аваль» передає новому кредитору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату, а новій кредитор ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (портфель заборгованості) у тому числі і за кредитним договором № 010/0037/82/921071 від 20 жовтня 2020 року (т.1 а.с.133-137,138).
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є юридичною особою та дії на підставі Статуту, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1 а.с.140).
Встановлено, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на виконання умов договору про відступлення права вимоги №114/2-64 від 20 жовтня 2023 року, перерахувало на рахунок АТ «Райффайзен Банк Аваль» 7637714,28 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №73076 від 20 жовтня 2023 року (а.с.139).
Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 4 ЦК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Зазначені норми визначають об`єктом судового захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Тобто правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст. ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ст. 526 та ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом.
Враховуючи, що вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та взяті відповідачкою зобов`язання за кредитним договором №010/0037/82/921071 від 22 жовтня 2020 року в добровільному порядку не виконані, а також у відповідності до ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.
Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Не направлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту.
У відповідності до чинного законодавства України та умов і приписів заяви-договору АТ «Райффайзен Банк» вживались заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за заявою-договором позичальнику, надавши можливість протягом 30 календарних днів добровільно врегулювати заборгованість. Однак, у визначені кредитором строки вимога банку не була виконана (а.с. 22, 23-24).
Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (п. 1 ст. 1054 ЦК України).
Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Пунктом 1 ст. 536 ЦК України, передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Крім того, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки якою відповідно до ч. 3. ст. 549 ЦК України є пеня.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежного виконання).
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплатити відсотки.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість ним виконання свого грошового зобов`язання.
При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії, згідно із законом та умовами договору кредиту для досудового врегулювання спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позов ТОВ «Кредит-Капітал», який є правонаступником АТ «Райффайзен Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню частково.
Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають. 
Колегія суддів відхиляє твердження представника скаржника про відсутність у матеріалах справи доказів отримання і використання коштів, оскільки позивачем до позовної заяви було долучено виписки по рахунку позичальника та розрахунок заборгованості за кредитним договором №010/0037/82/921071, що є письмовими документами, які підтверджують суму боргу та наявні транзакції між сторонами.
Розрахунок заборгованості містить усі необхідні відомості для того, аби ідентифікувати його як такий, що підтверджує суму боргу саме по цьому кредитному договорі, адже містить відомості про позичальника та номер і дату кредитного договору. Судова практика свідчить про те, що розрахунок заборгованості може бути належним доказом існування боргу у взаємозв`язку з іншими доказами, зокрема, позивачем було надано такий доказ, а саме копії виписки по рахунку позичальника.
Отже, позивачем було надано належні докази на підтвердження заборгованості відповідача, долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості може вважатися належним доказом, що підтверджує суму боргу у взаємозв`язку з долученим до матеріалів справи виписками по рахунку відповідача.
Щодо не надання оригіналу договору, то апеляційний суд не приймає до уваги вказане твердження, оскільки до позову було додано копію заяви про відкриття карткового рахунку, яка і є договором.
Крім того, того матеріали справи містять докази отримання вказаних коштів, якими відповідач активно користувався, неодноразово здійснювала поповнення рахунку, що свідчить фактично про визнання вказаних умов та укладення договору.
Також апеляційний суд звертає увагу, що матеріали справи містять виписку за рахунком, яка є первинним бухгалтерським документом, який підтверджує у повному обсязі рух коштів на рахунку відповідача та користування цими коштами.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не погоджував відсотки спростовуються матеріалами справи, оскільки відповідно до заяви-договору, яка підписана відповідачем, п. 1.6 заяви-договору процентна ставка за користування кредитними коштами становить - 45% річних.
Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.
Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 10 лютого 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 29 липня 2025 року.

Головуючий суддя                                                         В.В. Кострицький

Судді                                                                         М.В. Назарова

Ю.П. Лозко