ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/14040/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Загацька Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  31 липня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Ганечко О.М.,
                                                          Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України Резнікова Олексія Юрійовича про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністра оборони України Резнікова Олексія Юрійовича, в якому просив:
- визнати бездіяльність Міністра оборони України - Резнікова Олексія Юрійовича яка полягає у встановлення розмірів основних та додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України на 2019, 2020, 2021 та 2022 роки без прийняття рішення у формі нормативно правового акту (наказу або директиви) протиправною;
- зобов`язати Міністра оборони України Резнікова Олексія Юрійовича прийняти рішення про встановлення розмірів основних та додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України на 2019, 2020, 2021 та 2022 роки у формі нормативно правового акту (наказу або директиви).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відсутність рішень відповідача щодо встановлення розмірів основних та додаткових видів грошового забезпечення на 2019-2022 роки у формі нормативно-правового акту порушує його права на соціальний захист у вигляді перерахунку пенсії за вислугу років як військовослужбовцю.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.
Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.
Зазначена апеляційна скарга обґрунтована тим, що   у 2022 році з лютого по травень позивач перебував на військовій службі у Збройних Силах України та отримував грошове забезпечення. 
Втім, у разі незгоди з розмірами видів грошового забезпечення які встановлені на 2022 рік та які доведені телеграмою від 18.01.2022 позивач позбавлений можливості оскаржити їх розмір оскільки телеграму не можна оскаржити, а іншим чином рішення суб`єкта владних повноважень не задокументовано.
На думку апелянта, судом першої інстанції не досліджено та не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між не видачею нормативно-правового акту та порушенням права позивача на належне пенсійне забезпечення.
Оскільки предметом даної справи є бездіяльність Міністра оборони України, яка проявилась у неприйнятті в належний спосіб та формі рішення про встановлення грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, тому позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження з 22.07.2025.
У силу вимог частини першої статті 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Частиною другою наведеної статті передбачено, що у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , проходив службу у 2022 році з лютого по серпень у Збройних Силах України, що підтверджено копією військового квитка серії НОМЕР_1 .
На даний час ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.02.2021 по справі №620/444/20 позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019 на підставі оновленої довідки від 18.12.2020 № ФЧ47739 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 96% грошового забезпечення. 
У відповідності до листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.09.2022 №5/6059с представника позивача повідомлено про те, що довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії видається відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 (далі - Порядок № 45). Оскільки станом 06.08.2022 списків для перерахунку грошового забезпечення, в тому числі і позивачу, до ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходило, відтак законні підстави направляти будь - які довідки до управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у посадових осіб не має.
У відповідь на запит представника позивача Департаментом фінансів Міністерства оборони України від 30.09.2021 №248/7784 повідомлено, що телеграми Міністра оборони України від 28.12.2018 № 248/9240, від 14.01.2020 № 248/291 та від 27.01.2021 № 248/612 це і є рішення Міністра оборони України щодо встановлення розмірів основних та додаткових видів грошового забезпечення на відповідний рік.
До вказаної відповіді було додано копії телеграм Міністра оборони України адресованих: Першому заступнику, заступникам Міністра оборони України, Державному секретарю Міністерства оборони України, Головнокомандувачу Збройних Сил України, начальнику Генерального штабу Збройних Сил України, голові Державної спеціальної служби транспорту, командувачам видів (родів військ, сил) Збройних Сил України, керівникам структурних підрозділів апарату Міністерства оборони України, Головнокомандувача Збройних Сил України та Генерального штабу Збройних Сил України, командирам (начальникам) військових частин, установ наступного змісту:
- від 28.12.2018 № 248/9240 з метою належного соціального захисту військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту України в 2019 році вимагаю:
1) З 01.01.2019 встановити оклади за військовими званнями, посадові оклади, надбавку за вислугу років, інші щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260; щомісячну премію - у розмірах згідно з Додатком 1 до цієї телеграми; надбавку за особливості проходження служби в мінімальному розмірі - 65 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років; щомісячну премію та надбавку за особливості проходження служби окремим категоріям військовослужбовців - у розмірах згідно з Додатком 2 до цієї телеграми.
2) Виплату надбавки за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил України та одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після укладення ними першого контракту здійснювати виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01.01.2018, - 1762 грн.
3) Нарахування та виплату грошової допомоги для оздоровлення військовослужбовцям із числа курсантів навчальних центрів (частин) не здійснювати. Рішення про виплату приймати після закінчення навчання та вступу до виконання обов`язків за посадою за новим місцем проходження військової служби.
4) Рішення про видання наказів щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не приймати до видання наказу Міністерства оборони України «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2019 рік".
5) Продовжити дію рішень Міністра оборони України від 05.04.2018 № 6021/з та від 18.06.2018 № 2704/з/37 на 2019 рік.
6) Телеграму довести до кожної окремої військової частини (установи) та встановити контроль за її виконанням.
- від 14.01.2020 № 248/291 з метою належного соціального захисту військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту України в 2020 році вимагаю:
1) З 01.01.2020 встановити: оклади за військовими званнями, посадові оклади, надбавку за вислугу років, інші щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260; щомісячну премію - у розмірах згідно з Додатком 1 до цієї телеграми; надбавку за особливості проходження служби в мінімальному розмірі - 65 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років; виплати окремим категоріям військовослужбовців - у розмірах згідно з Додатком 2 до цієї телеграми.
2) Виплату надбавки за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил України та одноразової грошової допомога військовослужбовцям після укладення ними першого контракту здійснювати виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01.01.2020, - 2102 грн.
3) Нарахування та виплату грошової допомоги для оздоровлення військовослужбовцям із числа курсантів навчальних центрів (частин, підрозділів) не здійснювати. Рішення про виплату приймати після закінчення навчання та вступу до виконання обов`язків за посадою за новим місцем проходження військової служби.
4) Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям не виплачувати до окремого рішення Міністра оборони України.
5) Продовжити дію рішень Міністра оборони України від 05.04.2018 6021/3, від 18.06.2018 №2704/з/37, від 23.05.2019 № 1685/з/81, від 27.05.2019 5763/3/3, від 04.06.2019 № 1685/з/84, від 11.10.2019 № 1685/з/144 на 2020 рік.
6) Телеграму довести до кожної окремої військової частини (установи) та встановити контроль за її виконанням.
- від 27.01.2021 № 248/612 з метою належного соціального захисту військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в 2021 році вимагаю:
1) з 01.01.2021 встановити: оклади за військовими званнями, посадові оклади, надбавку за вислугу років, інші щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260; щомісячну премію - у розмірах згідно з Додатком 1 до цієї телеграми;  надбавку за особливості проходження служби в мінімальному розмірі - 65 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років; виплати окремим категоріям військовослужбовців - у розмірах згідно з Додатком 2 до цієї телеграми.
2) Здійснювати з 01.01.2021 виплату надбавки за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил України, одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після укладення ними першого контракту, проведення грошових виплат резервістам за весь час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві та грошового забезпечення військовозобов`язаним, які на день призову на збори не працюють (за весь період зборів), виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01.01.2021, - 2270 грн.
3) Нарахування та виплату грошової допомоги для оздоровлення військовослужбовцям із числа курсантів навчальних центрів (частин, підрозділів) не здійснювати. Рішення про виплату приймати після закінчення навчання та вступу до виконання обов`язків за посадою за новим місцем проходження військової служби.
4) Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям не виплачувати до окремого рішення Міністра оборони України.
5. Телеграму довести до кожної окремої військової частини (установи) та встановити контроль за її виконанням.
- від 18.01.2022 № 248/269 з метою належного соціального захисту військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в 2022 році вимагаю:
1) З 01.01.2022 встановити: оклади за військовими званнями, посадові оклади, надбавку за вислугу років, інші щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260; щомісячну премію - у розмірах згідно з Додатком 1 до цієї телеграми; надбавку за особливості проходження служби в мінімальному розмірі - 65 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років; виплати окремим категоріям військовослужбовців - у розмірах згідно з Додатком 2 до цієї телеграми.
2) Здійснювати з 01.01.2022 виплату надбавки за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил України, одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після укладення ними першого контракту, проведення грошових виплат резервістам за весь час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві та грошового забезпечення військовозобов`язаним, які на день призову на збори не працюють (за весь період зборів), виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01.01.2022, - 2 481 грн.
3) Нарахування та виплату грошової допомоги для оздоровлення військовослужбовцям із числа курсантів навчальних центрів (частин, підрозділів) не здійснювати. Рішення про виплату приймати після закінчення навчання та вступу до виконання обов`язків за посадою за новим місцем проходження військової служби.
4) Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям не виплачувати до окремого рішення Міністра оборони України.
5) Телеграму довести до кожної окремої військової частини (установи) та встановити контроль за її виконанням.
На думку позивача, оскільки вказані телеграми не є належною формою рішення суб`єкта владних повноважень та не є нормативно-правовим актом, вказане свідчить про відсутність належних рішень Міністра оборони України щодо встановлення розмірів основних та додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України на 2019, 2020, 2021 та 2022 роки у формі нормативно правового акту (наказу або директиви).
Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог позивача та відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки ним не доведено порушення його прав, свобод чи інтересів саме Міністром оборони України.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно із частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ).
Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист. 
У відповідності до статті 8 Закону № 2262-ХІІ виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Частина третя статті 51 вказаного Закону передбачає, що перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Згідно статті 63 Закону № 2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. 
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Відтак, стаття 63 Закону №2262-ХІІ делегує Кабінету Міністрів України визначення умов, порядку та розмірів перерахунку пенсії за цим Законом.
Так, порядок проведення перерахунку пенсій встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393», у якій Кабінет Міністрів України визначив, що перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права.
Таким чином, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачав включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.
При цьому, 30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704, якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
У свою чергу, механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260).
У відповідності до пункту 17 розділу І Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Наразі, позивач зазначає, що оскільки Міноборони надано право встановлювати розміри додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, то з метою реалізації власних повноважень Міністр оборони України зобов`язаний прийняти рішення у формі наказу чи директиви.
Так, згідно пункту 8 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671 (далі - Положення №671) Міноборони в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання.
З питань забезпечення організаційних заходів в апараті Міноборони Міністр видає директиви, а з питань реформування та розвитку Збройних Сил та Держспецтрансслужби, їх бойової і мобілізаційної готовності, готовності Держспецтрансслужби до виконання завдань за призначенням, оперативної та бойової підготовки, підготовки особового складу Держспецтрансслужби, здійснення організаційних заходів та інспектування - спільні з Головнокомандувачем Збройних Сил та Головою Адміністрації Держспецтрансслужби накази і директиви.
Разом з тим, накази і директиви приймаються Міністром оборони України у виключних випадках, передбачених Положенням №671.
У свою чергу, пунктом 3.4 Інструкції з діловодства та документування управлінської інформації в електронній формі в Міністерстві оборони України та Генеральному штабі Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26.07.2018 №370, встановлено, що в апараті Міноборони та в Генеральному штабі використовуються такі види службових документів (далі - документи): наказ, директива, розпорядження, окреме доручення (доручення), рішення, протокол, положення, порядок, правила, інструкція, план, звіт, доповідь, донесення, довіреність, акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, заява (рапорт), методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, заявка, припис, 15 посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток та інші розроблені в установленому порядку документи.
При цьому, окреме доручення (доручення) - форма реалізації управлінських повноважень керівника, що передбачає постановку конкретного завдання, визначення його предмета, мети, строку та відповідальної за виконання посадової особи. Доручення надається до конкретно визначеного документа.
Таким чином, як вірно відзначено судом першої інстанції, телеграми Міністра оборони України від 28.12.2018 №248/9240, 14.01.2020 №248/291, від 27.01.2021 № 248/612 та від 18.01.2022 № 248/269 є окремими рішеннями Міністра оборони України, які за своїм змістом та поставленим ними завданням відповідають вимогам розпорядчого документу, виданого на виконання вимог пункту 17 розділу І Порядку №260.
Посилання позивача про те, що встановлення розмірів основних та додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України на 2019-2022 роки має відбуватись шляхом прийняття рішення у формі наказу або директиви є вільним трактуванням позивачем норм чинного законодавства, яке не підтверджено належними та допустимими доказами у розумінні статей 73, 74 КАС України, з посиланням на відповідні положення законодавства.
Стосовно доводів скаржника на порушення його прав та інтересів з боку відповідача, слід зазначити, що перерахунок пенсій проводиться за списком на підставі довідок, оформлених уповноваженими органами, визначеними, зокрема, Міністерством оборони України, виходячи з установленого Міністром України грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців.
Як вже зазначалось, Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 (далі - Порядок №45).
Пунктом 2 Порядку № 45 передбачено, що Пенсійний України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки), та надсилає відповідну інформацію Міноборони, МВС, Національній поліції, Мін`юсту, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, ДФС, Управлінню державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби, ДСНС, Службі судової охорони (далі - державні органи).
Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи) видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.
Згідно пунктів 3, 4 Порядку № 45 на підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.
Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.
Перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Відповідно до пункту 9 Порядку № 45 Пенсійний фонд України та його головні управління мають право перевіряти правильність складення довідок.
Аналіз викладеного свідчить, що перерахунок пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII, здійснюється у зв`язку із підвищенням розміру грошового забезпечення відповідних категорій осіб, які отримують пенсію згідно згаданого закону.
При цьому, реалізації права на перерахунок пенсії передує визначена Кабінетом Міністрів України процедура, яка здійснюється автоматично органами державної влади без участі пенсіонера та спрямована на отримання органами Пенсійного фонду України інформації щодо підвищеного розміру грошового забезпечення, необхідного для здійснення перерахунку пенсії. 
Така інформація отримується із довідок уповноважених органів, які складаються та направляються органам Пенсійного фонду України. 
Тобто, необхідною підставою для здійснення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII, є довідка про розмір грошового забезпечення, складена уповноваженим на це органом.
З матеріалів справи вбачається, що позиція позивача грунтується на тому, що він 2022 році з лютого по травень перебував на військовій службі у Збройних Силах України та отримував грошове забезпечення. 
Відтак, у разі незгоди з розмірами видів грошового забезпечення, які встановлені на 2022 рік та які доведені телеграмою від 18.01.2022 позивач позбавлений можливості оскаржити їх розмір, враховуючи, що телеграма не є нормативно-правовим актом, а іншим чином ці розміри у рішенні суб`єкта владних повноважень не задокументовано.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Таким чином, реалізуючи передбачене статтею 55 Основного Закону право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється в його володільця у момент порушення чи оспорення останнього.
Так, у відповідності до п. п. 2, 3, 4 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
З системного аналізу положень наведених норм вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга  статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених  Конституцією  і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті  8, статті  55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України.
У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 дав визначенню поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.                        
Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
При цьому, право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб не є абсолютним. Людина має таке право за умови, якщо вважає, що рішення, дія чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб порушують або ущемляють її права і свободи чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.
Таким чином, суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі №826/8803/15.
У той же час, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
З огляду на вказане, наявність права у позивача для звернення до суду з адміністративним позовом до суб`єкта владних повноважень передбачає існування публічно-правового спору (який виник щодо права (позивача), яке ґрунтується за законі). Такий спір має бути реальним, а наслідки оспорених рішень, дій/бездіяльності, так само як і результат вирішення судом спору, повинні мати безпосередній вплив на відповідне право (порушення якого зумовило звернення до суду). Посилання на опосередковані наслідки від неправомірних рішень, дій/бездіяльності чи на абстрактні права, за захистом яких подано цей позов, чи правомірну мету, яку в такий спосіб (подання адміністративного позову) переслідує заявник, не можуть слугувати свідченням як виникнення спору, так і підставою для захисту порушених прав (в тому сенсі, як їх трактує позивач).
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.06.2020 у справі №804/577/18 (провадження №К/9901/58376/18).
Крім того, Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №8/84 вказав, що при з`ясуванні статусу позивача як «потерпілого», Суд має керується практикою, напрацьованою Європейським судом з прав людини. Поняття «потерпілий» має автономне значення (не залежить від національного законодавства) і має значення лише для цілей застосування Конвенції. Водночас, підходи ЄСПЛ мають важливе методологічне значення для розвитку практики національних судів.
Таким чином, право особи на звернення до ЄСПЛ пов`язане з наявністю у неї статусу жертви (потерпілого). Слово «жертва» в контексті статті 34 Конвенції означає особу або осіб, яких прямо або опосередковано торкнулося стверджуване порушення. Отже, стаття 34 стосується не тільки безпосередньої жертви або жертви стверджуваного порушення, але також непрямих жертв, яким порушення заподіяло б шкоду або які б мали дійсну і особисту зацікавленість в тому, щоб воно припинилося (Валліанатос та інші проти Греції [ВП], №№ 29381/09 та 32684/09, п. 47, від 7 листопада 2011).
Щоб мати можливість подати скаргу відповідно до статті 34, заявник повинен бути здатним довести, що оскаржуваний захід «зачіпає його безпосередньо» (Тенасє проти Молдови [ВП], № 7/08, п. 104, від 27 квітня 2010, Берден проти Сполученого Королівства [ВП], №. 13378/05, п. 33, від 29 квітня 2008).
Суд наголошує, що завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
У даному випадку, судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.
Враховуючи, що позивачем не доведено порушення його прав, свобод чи інтересів саме Міністром оборони України, оскільки непроведення перерахунку пенсії позивача на даний час зумовлено відмовою саме ІНФОРМАЦІЯ_1 у наданні довідки про перерахунок пенсії, а не відсутності встановлення розмірів основних та додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України на 2019-2022 роки без прийняття рішення у формі нормативно правового акту (наказу або директиви).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 287, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко

Судді                                                                          О.М. Ганечко

                                                                                            В.В. Кузьменко