УХВАЛА
23 червня 2025 року 
м. Київ
справа №380/9055/22
адміністративне провадження № К/990/23051/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Загороднюка А. Г., Білак М. В., перевіривши касаційну скаргу Алексеєнка Андрія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у справі №380/9055/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року у справі № 380/9055/22 позов ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено повністю.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2023 року апеляційні скарги Галицької митниці Державної митної служби та Державної митної служби України задоволено. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року у справі № 380/9055/22 скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 02 листопада 2023 року касаційну скаргу Алексеєнка Андрія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2023 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції - Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2024 року апеляційні скарги Державної митної служби України та Галицької митниці Державної митної служби залишено без задоволення. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року     у справі № 380/9055/22 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 12 вересня 2024 року касаційні скарги Державної митної служби України та Галицької митниці Держмитслужби залишено без задоволення. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2024 року у справі № 380/9055/22 залишено без змін.
25 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із заявою про заміну боржника у виконавчому листі, у якій просив: замінити у виконавчому листі №380/9055/22, виданому Львівським окружним адміністративним судом 21 березня 2023 року щодо стягнення з Галицької митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 24 247,47 грн боржника - Галицьку митницю Держмитслужби (код ЄДРПОУ 43348711) на її правонаступника - Державну митну службу в особі відокремленого структурного підрозділу Львівської митниці (код ЄДРПОУ 43971343); замінити у виконавчому листі № 380/9055/22, виданому Львівським окружним адміністративним судом 11 квітня 2024 року щодо стягнення з Галицької митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 229 418,37 грн., боржника - Галицьку митницю Держмитслужби (код ЄДРПОУ 43348711) на її правонаступника - Державну митну службу в особі відокремленого структурного підрозділу Львівської митниці (код ЄДРПОУ 43971343).
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року, відмовлено задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну боржника у виконавчому листі у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Не погодившись із оскаржуваними судовими рішеннями, представник позивача звернувся до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» з касаційною скаргою.
У зв`язку з перебуванням у відпустці члена судової колегії - судді Верховного Суду Загороднюка А.Г. у період 16 по 20 червня 2025 року (наказ від 12 червня 2025 року №35а/0/6-25), питання про відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою вирішується в перший день після виходу судді з відпустки.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною другою  статті 328 КАС України  у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у    пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові)),  4 (відмови у відкритті провадження у справі),  2 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі),  17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами),  20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження)  частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходить з наступного.
Суди виходили з того, що згідно з частиною першою статті 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина четверта статті 379 КАС України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - Порядок).
Згідно з пунктами 5 та 6 Порядку, орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.
За приписами пункту 8 Порядку внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам.
Системний спосіб тлумачення вказаних норм свідчить про те, що підставами для залучення до участі у справі правонаступника сторони суб`єкта владних повноважень є або припинення суб`єкта владних повноважень в результаті реорганізації чи ліквідації, або повне чи часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого (іншим) внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
Суди виходили з того, що правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) іншому або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.
Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.
Судами вказано, що можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.
Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.
Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами)) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.
При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.
У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другого відповідача суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.
Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.
У постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 826/9815/18 Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого:
- якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі відповідним розпорядчим актом його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень;
- якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень (повне правонаступництво).
Отже, у межах вирішення питання, яке є предметом розгляду в цій справі, для встановлення факту публічного правонаступництва визначальним є встановлення або припинення первісного відповідача - Галицької митниці Держмитслужби, або переходу її функцій (адміністративної компетенції), з яких виник спір, до Львівської митниці як відокремленого структурного підрозділу Державної митної служби.
Суди виходили з того, що спір між сторонами цієї справи виник у відносинах публічної служби та стосувався поновлення на роботі ОСОБА_1 та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Судами встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби, реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби, встановлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної митної служби.
Наказом Державної митної служби України від 19 жовтня 2020 року № 460 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби як відокремлених підрозділів» утворено Львівську митницю як відокремлений структурний підрозділ Державної митної служби України.
Згідно з наказом Державної митної служби України від 30 червня 2021 року № 472 «Про початок здійснення митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України покладених на них функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи» Львівська митниця, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України, з 01 липня 2021 року розпочала здійснення покладених на неї Митним кодексом України, законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, Положенням про Львівську митницю, затвердженим наказом Держмитслужби від 29 жовтня 2020 року № 489 «Про затвердження положень про територіальні органи Держмитслужби», функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи.
Таким чином, з 01 липня 2021 року розпочато виконання Львівською митницею в зонах своєї діяльності функцій і повноважень Галицької митниці Держмитслужби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи.
Суди зазначили, що аналіз наведених актів Кабінету Міністрів України та Державної митної служби України свідчить про компетенційне адміністративне (публічне) правонаступництво Львівської митниці, тобто про перехід до неї функцій та повноважень Галицької митниці Держмитслужби з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи.
Водночас спір у цій виник у відносинах публічної служби та стосувався, серед іншого стягнення з Галицької митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 253665 грн 84 копійок без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів; допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 24247 грн 47 копійок без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів.
Судами наголошено, що виконання рішення у цій справі не передбачає вчинення Галицькою митницею, що припиняється, дій, пов`язаних із реалізацією державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи.
Відповідно до частини першої, п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Суди виходили з того, що 30 жовтня 2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено рішення засновників (учасників) Галицької митниці Держмитслужби щодо припинення такої як юридичної особи в результаті реорганізації.
Разом з тим, запис про припинення Галицької митниці Держмитслужби у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на момент вирішення судом питання про заміну боржника у виконавчому листі відсутній.
Суди дійшли висновку, що заміна Галицької митниці Держмитслужби, як боржника за вказаним рішенням, може мати місце виключно у випадку її фактичного вибуття внаслідок припинення.
Судами враховано правову позицію викладену у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі №826/9815/18, від 14 квітня 2021 року у справі №826/14904/18, від 13 травня 2021 року у справі №826/2850/17, від 03 червня 2021 року у справі №640/19105/19, від 26 травня 2022 року у справі №807/3591/14, від 06 жовтня 2022 року у справі №600/2258/21-а, від 09 червня 2023 року у справі № 1.380.2019.005477, від 28 червня 2023 року у справі № №120/7078/21-а, від 14 березня 2024 року у справі №     440/12071/21, 01 жовтня 2024 року у справ № 540/4601/21.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, правильно застосував положення статті 379 КАС України, правильне її застосовування є очевидним, не викликає сумнівів щодо застосування чи тлумачення цієї норми права.
Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів попередніх інстанцій та встановлених ними обставин не спростовують і не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовано норми процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження. 
Керуючись статтями 248, 333 КАС України,   
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Алексеєнка Андрія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у справі №380/9055/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                В.  М.  Соколов

Судді                                                                                                            А. Г. Загороднюк
                    
                                                                                                    М. В. Білак