ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/93/25 Справа № 243/6682/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Залізняк Р. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 червня 2025 року                                                                Кривий Ріг 30.06.2025р. суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного  суду в м. Кривий Ріг Залізняк Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції при секретарі судового засідання Нікітюк В.М. апеляційну скаргу захисника Прокопцева С.В. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Слов`янського районного суду Донецької області від 15.10.2024р., якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
       за участю захисника (в режимі ВКЗ)          ОСОБА_2 
                                               
в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постанову суд першої інстанції оскаржено захисником Прокопцевим С.В.,я кий в апеляційній скарзі із доповненнями:
- вважає, що ОСОБА_1 був безпідставно зупинений працівниками поліції, без відповідного дотримання вимог ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», та підстава зупинки, яка позначена в рапорті працівника поліції, а саме п. 7 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» не поширюється на повноваження працівників поліції; 
- зазначає, що у зв`язку з відсутністю правової підстави зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , працівники поліції не мали підстав вимагати проходження ним огляду на стан сп`яніння;
- вважає, що відеозапис є неналежним доказом у справі відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, є неповним, та не вівся безперервно, судом першої інстанції вказаному доказу не надано відповідної оцінки;
- вказує, що ОСОБА_1 не був відсторонений від керування, та не був направлений до закладу охорони здоров`я, оскільки матеріали справи не містять такого направлення;
- вказує. що суду був наданий висновок КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності в м. Краматорськ» № 970 від 13.08.2024р. в якому зафіксовано, що ОСОБА_1 не перебуває у стані алкогольного сп`яніння;
- зазначає, що призначене  ОСОБА_1  стягнення не відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме накладено у виді штрафу у сумі 17000грн, проте санкція ч. 1 ст. 130  КУпАП передбачає стягнення у виді однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
- наголошує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, та огляд на стан сп`яніння повинен був проводитись відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП, проте огляд на стан сп`яніння проводився відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 24.01.2025р. вказана обставина визнана істотним порушенням, що потягло до скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП;
- прохає оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

       Про дату, час та місце судового розгляду ОСОБА_1 повідомлений належним чином, до судового засідання не прибув, його відсутність не є перешкодою розгляду апеляційної скарги захисника відповідно до вимог ст. 268 КУпАП.

       Суд апеляційної інстанції наголошує, що внаслідок ракетного влучання в будівлю Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг 06.12.2024р. відбулося руйнування будівлі суду та повне знищення частини справ, у тому числі справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 .
       Суд апеляційної інстанції керуючись аналогією закону, а саме вимогами ст. 615 КПК України, з метою дотримання права особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 доступу до суду, дотримання вимог ст. 55 Конституції України, принципів верховенства права, законності, змагальності сторін, свободи у наданні доказів та інших принципах, визначених законодавством,  вжив заходів для відновлення матеріалів.
       Так, Управлінням патрульної поліції в Донецькій області до суду апеляційної інстанції надіслано копію протоколу про адміністративне правопорушення ААА № 981927 від 13.08.2024р. та диск із відеозаписом, який був доданий до матеріалів справи.
       Крім того, суд апеляційної інстанції в системі документообігу суду Д-3 має у власному розпорядженні апеляційну скаргу захисника, та постанову суду першої інстанції від 15.10.2024р., яка оскаржена в апеляційному порядку.
        Суд апеляційної інстанції вважає, що наведені матеріали є достатніми для розгляду справи по суті, тому підлягають відновленню для розгляду апеляційної скарги захисника.

       Судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 13.08.2024р. о 08:05год. в с. Черкаське Краматорського району Донецької області по вул. Шевченко, біля будинку № 19 керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter», н/з НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Алкотестер Драгер 7510» та від проходження огляду в медичному закладі, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       В обґрунтування висновку про винуватість ОСОБА_1 суд першої інстанції поклав протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 981927 від 13.08.2024р. та відеозапис, яким зафіксовано обставини виявленого правопорушення.
       Суд першої інстанції у судовому засіданні допитав ОСОБА_1 , який заперечив свою винуватість у вчиненому адміністративному правопорушенні.
Крім того судом першої інстанції було досліджено клопотання, подане захисником Прокопцевим С.В. про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, в яких захисник зазначив, що відсутні беззаперечні докази факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, долучені до матеріалів справи відеозаписи є неналежними доказами та сумнівними, оскільки відео не є безперервним, відсутні свідки правопорушення та письмове направлення на медичний огляд, працівниками поліції було порушено порядок проведення огляду на стан сп`яніння, відсутні відомості про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.
Захисник у своїх запереченнях наголосив , що ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, на підтвердження чого додав до матеріалів справи висновок КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорськ» № 970 від 13.08.2024 року та надав суду письмові заперечення.

Суд першої інстанції заперечення сторони захисту не прийняв, вважав їх неспроможними, та вважав доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На обґрунтування свого висновку суд першої інстанції зазначив, що об`єктивну сторону правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 склав не факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом (п. 2.9 ПДР України), а його відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського (п.2.5 ПДР України), що за своїм правовим значенням є самостійною, окремою складовою складу адміністративного правопорушення та не є взаємозамінним складом правопорушення. Крім того суд першої станції визнав належним та допустимим доказом відеозапис події, встановив на відеозапису факт руху транспортного засобу, перебування за кермом саме ОСОБА_1 , його відмову від огляду на стан сп`яніння, та відсторонення від керування транспортним засобом.
Також судом першої інстанції не було прийнято до уваги висновок про відсутність стану алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , врахувавши об`єктивну сторону правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яку склала саме його відмова від огляду на стан сп`яніння.

Суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , погоджується із висновками суду про визнання його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини справи, вирішив їх в точній відповідності із законом, повно та всебічно дослідив та оцінив наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції правильними, а наведені в оскаржуваній постанові мотиви, які покладені в обґрунтування прийнятого рішення щодо визнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП такими, що відповідають вимогам ст.ст. 245, 251, 280 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції встановив, що матеріалами справи, та наявними у ній доказами беззаперечно підтверджено факт керування  ОСОБА_1 транспортним засобом, відмову ОСОБА_1 від продуття газоаналізатора на місці зупинки транспортного засобу та відмову огляду у закладі охорони здоров`я на стан алкогольного сп`яніння. Таким чином суд апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши матеріали справи встановив в діях  ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме об`єктивну сторону цього правопорушення склала відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції не встановив підстав, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції.

       Доводи апеляційної скарги захисника, що ОСОБА_1 був безпідставно зупинений працівниками поліції, без відповідного дотримання вимог ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», та підстава зупинки, яка позначена в рапорті працівника поліції, а саме п. 7 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» не поширюється на повноваження працівників поліції, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними, оскільки вважає, що дія особливого періоду під час воєнного стану не забезпечує відповідного функціонування окремих вимог закону з урахуванням ситуації, що склалася враховуючи першочергово безпекову складову.
       Так суд апеляційної інстанції у своєму висновку звертає увагу, що під прикриття образу військовослужбовця, та керуючи транспортним засобом з ознаками належності до ЗСУ існує висока імовірність як диверсійної діяльності, так і прикриття будь-якої іншої незаконної діяльності. Діяльність поліції на територіях наближених до зони бойових дій потребує більшої уваги, а законодавчі норми, які розраховані на мирне життя, не можуть забезпечити суспільні відносити під час воєнного стану.                  

Враховуючи викладене вище, також є неспроможними доводи апеляційної скарги захисника. що у зв`язку з відсутністю правової підстави зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , працівники поліції не мали підстав вимагати проходження ним огляду на стан сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги захисника, що відеозапис є неналежним доказом у справі відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, є неповним, та не вівся безперервно, судом першої інстанції вказаному доказу не надано відповідної оцінки, також є неслушними, оскільки відеозапис доданий до матеріалів справи належним чином відтворює фактичні обставини події, є достатнім для прийняття відповідного рішення. 

Доводи апеляційної скарги захисника, що ОСОБА_1 не був відсторонений від керування, та не був направлений до закладу охорони здоров`я, оскільки матеріали справи не містять такого направлення, також не мають під собою підґрунтя, та спростовується відеозаписом, на якому факт відсторонення від керування оголошений працівником поліції, інший процесуальний спосіб відсторонення від керування діючим КУпАП не передбачений. 
        
Доводи апеляційної скарги, що суду був наданий висновок КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності в м. Краматорськ» № 970 від 13.08.2024р. в якому зафіксовано, що ОСОБА_1 не перебуває у стані алкогольного сп`яніння, є також неслушними, оскільки по-перше, об`єктивну сторону правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, склала саме його відмова від огляду на стан сп`яніння, по-друге, діючий КУпАП не передбачає самостійного звернення особи, яка керувала транспортним засобом до закладу охорони здоров`я для огляду на стан сп`яніння відповідно до вимог ст. 266 КУпАП. 

Доводи апеляційної скарги захисника, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, та огляд на стан сп`яніння повинен був проводитись відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП, проте огляд на стан сп`яніння проводився відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 24.01.2025р. вказана обставина визнана істотним порушенням, що потягло до скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними з урахуванням наступного.
Стаття 266 КУпАП регламентує відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Стаття 266-1 регламентує огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Таким чином вказані статті КУпАП розмежовують порядок огляду осіб на стан сп`яніння за суб`єктом правопорушення та об`єктивною стороною.
У порядку ст. 266 КУпАП оглядаються водії транспортних засобів при керуванні ними транспортними засобами з ознаками сп`яніння.
У порядку ст. 266-1 КУпАП оглядаються водії, які керують транспортними засобами з ознаками сп`яніння, та при цьому вказані водії є військовозобов`язаними, резервістами під час проходження зборів, а також військовослужбовцями ЗСУ.
Військовослужбовці, при виконанні своїх службових обов`язків, крім іншого, є суб`єктами адміністративного правопорушення за ст. 172-20 КУпАП у разі виявлення у них ознак чи стану сп`яніння, та у вказаному випадку слід розмежовувати поняття суб`єкта правопорушення, а саме першочергово - особа, яка керує транспортним засобом спочатку визначається як водій (загальний суб`єкт), а при умові виконання ним ще й службових обов`язків, пов`язаних із проходженням служби в ЗСУ (керуючи транспортним засобом) – як військовослужбовець (спеціальний суб`єкт).
У другому випадку, на думку суду апеляційної інстанції, є доцільним вирішення питання про притягнення військовослужбовця до адміністративної відповідальності за ст. 172-20 КУпАП, та саме у цьому випадку, при огляді військовослужбовця на стан сп`яніння діють норми ст. 266-1 КУпАП.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що за наявності існування ознак двох складів адміністративних правопорушень, як за ст. 130 КУпАП, так і за ст. 172-20 КУпАП, такі дії слід фіксувати при спільних діях працівників поліції та служби ВСП для складення протоколів про адміністративні правопорушення за відповідними статтями.
       Щодо постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 24.01.2025р., якою вказана обставина визнана істотним порушенням, що потягло до скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції наголошує, що судова система України не містить прецедентного права щодо рішень судів того ж рівня, та відсутність можливості оскарження в касаційному порядку рішення суду апеляційної інстанції у справах про адміністративне правопорушення не вказує на правильність такого рішення, лише підтверджує самостійність думки іншого судді. 

Враховуючи викладене вище, доводи апеляційної скарги захисника, що оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, не мають під собою підґрунтя та не підлягають задоволенню, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим судовим рішенням, наведені доводи апеляційної скарги захисника не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги захисника, що призначене  ОСОБА_1  стягнення не відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме накладено у виді штрафу у сумі 17000грн, проте санкція ч. 1 ст. 130  КУпАП передбачає стягнення у виді однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, є слушними та приймаються судом до уваги.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що при накладенні на  ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу суд першої інстанції належним чином не дотримався вимог КУпАП та адміністративне стягнення у виді штрафу наклав у фіксованій грошовій сумі - у розмірі 17 000грн., що в свою чергу суперечить вимогам санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка передбачає накладення стягнення на винувату особу у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції в частині накладення стягнення на ОСОБА_1 підлягає скасуванню із прийняттям в цій частині нової постанови.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

                                                п о с т а н о в и л а :

Відновити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за апеляційною скаргою захисника Прокопцева Сергія Вікторовича на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15.10.2024р., якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Апеляційну скаргу захисника Прокопцева Сергія Вікторовича, який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Слов`янського районного суду Донецької області від 15.10.2024р., якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік -  задовольнити частково.

Постанову Слов`янського районного суду Донецької області від 15.10.2024р., якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік -  скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя