ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/30886/20
Провадження № 22-ц/820/777/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін
справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2  на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПАТ «СК «ПЗУ Україна», страхова компанія) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
ОСОБА_1 зазначив, що 10 березня 2018 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Daewoo Мatiz» реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі Стрий - Знам`янка, не надала перевагу в русі автомобілю «Peugeot Partner» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який під його керуванням рухався в попутному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів.
Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 листопада 2020 року закрито провадження у справі №686/22770/20 про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП), відносно ОСОБА_2 у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
В результаті зіткнення належний позивачу автомобіль «Peugeot Partner» реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження та потребував відновлювального ремонту. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №36/20 від 10 квітня 2020 року розмір завданої йому майнової шкоди склав 29 318 грн 15 коп. На визначення розміру цих збитків позивач поніс витрати в сумі 1 850 грн.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Daewoo Мatiz» реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ПАТ «СК «ПЗУ Україна» за полісом обов`язкового страхування №АК/6656574 на період з 13 липня 2017 року до 12 липня 2018 року. Оскільки стався страховий випадок, то страхова компанія повинна виплатити позивачу матеріальну шкоду у розмірі 29 318 грн 15 коп. У свою чергу, на ОСОБА_2 слід покласти понесені ним витрати на визначення розміру збитків у сумі 1 850 грн.
Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано моральну шкоду, зокрема, він зазнав душевних страждань, відчував переляк і пережив нервовий стрес. У зв`язку з пошкодженням автомобіля позивач був позбавлений можливості користуватися ним і терпів побутові незручності, він вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права. Враховуючи характер і тривалість душевних страждань, розмір завданої позивачу моральної шкоди склав 30 000 грн.
Позивач поніс витрати зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу в сумі 11 840 грн 80 коп., які слід покласти на відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог.
За таких обставин ОСОБА_1 просив суд:
стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 1 850 грн оплати послуг аварійного комісара, 30 000 грн моральної шкоди та 6 169 грн 06 коп. судових витрат;
стягнути з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на свою користь 29 318 грн 15 коп. матеріальної шкоди та 5 671 грн 74 коп. судових витрат.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 червня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 850 грн оплати послуг аварійного комісара, 30 000 грн моральної шкоди та 6 169 грн 06 коп. судових витрат.
Стягнуто з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 29 318 грн 15 коп. матеріальної шкоди та 5 671 грн 74 коп. судових витрат.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2021 року заяву ПАТ «СК «ПЗУ Україна» про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2022 року скасовано заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 червня 2021 року та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 8 000 грн моральної шкоди та 5 000 грн витрат на правничу допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 560 грн 50 коп. судового збору.
Стягнуто з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь  ОСОБА_1 29 318 грн 15 коп. страхового відшкодування в межах встановленого ліміту страхового відшкодування за умовами полісу №АК6656574 та 840 грн 80 коп. судового збору.
Стягнуто з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь  ОСОБА_1 5 000 грн витрат на правничу допомогу.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Суд керувався тим, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини  ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована у ПАТ «СК «ПЗУ Україна». Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження вартість завданого ОСОБА_1 матеріального збитку склала 29 318 грн 15 коп., що не перевищує ліміт відповідальності страховика. Оскільки мав місце страховий випадок, то ПАТ «СК «ПЗУ Україна» зобов`язане виплатити позивачу страхове відшкодування в указаному розмірі. ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії за відшкодуванням шкоди з пропуском установленого законом річного строку через незалежні від нього причини, відтак він може отримати страхове відшкодування протягом строку позовної давності, який не закінчився. Водночас підстави для стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 витрат на складення висновку автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 850 грн відсутні. У зв`язку з пошкодженням автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди  ОСОБА_1 зазнав душевних страждань, а тому ОСОБА_2 повинна відшкодувати йому моральну шкоду. Розмір відшкодування моральної шкоди слід визначити з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань позивача, вимог розумності та справедливості в сумі 8 000 грн. У порядку розподілу судових витрат з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 840 грн 80 коп., а з ОСОБА_2 на користь держави - судовий збір у сумі 560 грн 50 коп. У зв`язку з розглядом цивільної справи  ОСОБА_1 поніс обґрунтовані витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, а тому ці витрати слід покласти на відповідачів у рівних частках.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог до неї та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в позові посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів щодо вини ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді, а постанови у справах про адміністративне правопорушення не встановлюють цей факт. Отже ОСОБА_2 не може нести відповідальність за завдані позивачу збитки, в тому числі за завдану моральну шкоду. Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не врахував правові позиції Верховного Суду, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову. Також суд здійснив розподіл судових витрат між сторонами без урахування пропорційності розміру задоволених позовних вимог.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1  подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «СК «ПЗУ Україна» повідомило апеляційний суд про виплату ним  ОСОБА_1  на виконання заочного рішення суду матеріальної шкоди та судових витрат.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду в частині стягнення ПАТ «СК «ПЗУ Україна» матеріальної шкоди та відмови у стягненні з ОСОБА_2 витрат на складення висновку автотоварознавчого дослідження, а тому згідно з частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Суд першої інстанції не врахував норми Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VІ «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VІ) та не застосував норми статті 141 ЦПК України.
У зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Автомобіль «Peugeot Partner» реєстраційний номер  НОМЕР_2  належить на праві власності ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 є володільцем автомобіля «Daewoo Мatiz» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
12 липня 2017 року ПАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_3  уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АК/6656574), за умовами якого ПАТ «СК «ПЗУ Україна» застрахувало відповідальність володільця автомобіля «Daewoo Мatiz» реєстраційний номер  НОМЕР_1  на випадок заподіяння ним шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участю даного транспортного засобу на строк з 13 липня 2017 року до 12 липня 2018 року включно. Цим договором визначено ліміти відповідальності страховика на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, - 200 000 грн; за шкоду, заподіяну майну, - 100 000 грн (франшиза - 0 грн).
10 березня 2018 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Daewoo Мatiz» реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі Стрий - Знам`янка, на порушення пунктів 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, при перестроюванні в крайню ліву смугу не дала дорогу автомобілю «Peugeot Partner» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який під керуванням ОСОБА_1 рухався в попутному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 6 лютого 2020 року закрито провадження у справі №686/5781/18 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 листопада 2020 року закрито провадження у справі №686/22770/20 про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №36/20 від 10 квітня 2020 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Peugeot Partner» реєстраційний номер  НОМЕР_2  внаслідок його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, складає 29 318 грн 15 коп.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо моральної шкоди

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
За змістом частини третьої статті 23 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
В силу частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів.
Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 979 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Закон України від 1 липня 2004 року №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №1961-ІV) регулював відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
В силу статті 6 Закону №1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Із положень пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV слідує, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Як унормовано статтею 26-1 Закону №1961-ІV, страховиком (у випадках, передбачених пунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
В силу пункту 27.3 статті 27 Закону №1961-ІV страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, у тому числі моральної шкоди, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.
Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок знищення чи пошкодження її майна, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.
У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
За загальним правилом шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини.
Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик повинен виплатити потерпілому страхове відшкодування в порядку, передбаченому Законом №1961-ІV.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-ІV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.
Закон №1961-ІV встановлює обов`язок страховика відшкодувати моральну шкоду лише близьким родичам потерпілого у разі його смерті чи самому потерпілому у разі ушкодження його здоров`я. Водночас цим Законом не передбачено право потерпілого на відшкодування моральної шкоди у разі пошкодження чи знищення його майна внаслідок настання страхового випадку. Таке відшкодування покладається на особу, відповідальність якої застрахована, тобто на винуватця дорожньо-транспортної пригоди.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Преюдиційні обставини, що установлені вироком суду у кримінальному провадженні, ухвалою суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності чи постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, постановлено ухвалу або прийнято постанову суду, лише в питанні чи мали місце неправомірні дії та чи вчинені вони цією особою. Ці обставини доказуванню не підлягають. Усі інші обставини повинні бути доведені учасниками справи в загальному порядку.
Зібрані докази вказують на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 . Ця обставина встановлена постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 листопада 2020 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 у зв`язку з нереабілітуючими обставинами.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди належний ОСОБА_1 автомобіль отримав механічні пошкодження та потребував відновлювального ремонту, внаслідок чого позивач зазнав душевних страждань.
За таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 позивачу завдано моральну шкоду.
Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано, що за наслідками дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 переніс психологічний стрес, відчував дискомфорт і побоювання за свою власність, були порушені нормальні життєві зв`язки позивача, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд керувався вимогами розумності та справедливості.
Отже, висновок суду першої інстанції про присудження з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 000 грн моральної шкоди є обґрунтованим.
Суд першої інстанції правомірно виходив з того, що названа сума є належною компенсацією завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, що сприятиме відновленню порушених прав останнього.
Доводи апеляційної скарги про те, що вина ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоди не доведена, внаслідок чого підстави для покладення на неї зобов`язання з відшкодування моральної шкоди відсутні, не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Твердження ОСОБА_2 про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.
При цьому наведені в апеляційній скарзі правові позиції Верховного Суду щодо підстав і порядку відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, не є релевантними до правовідносин у справі, яка переглядається апеляційним судом.

б) щодо судових витрат

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Статтею 1 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VІ «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VІ) визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
За змістом частини першої статті 3 Закону №3674-VI судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
В силу підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону №3674-VI за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з частинами першою, другою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Із положень статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що судовий збір і витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.
Законом №3674-VI визначені ставки судового збору, зокрема за подання фізичною особою позову майнового характеру судовий збір сплачується за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За загальним правилом стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, то судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Позов ОСОБА_1 містить вимоги майнового характеру (стягнення матеріальної та моральної шкоди, стягнення витрат на складення висновку автотоварознавчого дослідження) з ціною 61 168 грн 15 коп. (29318,15+30000+1850), а тому за його подання у 2020 році згідно зі статтею 7 Закону України від 14 листопада 2019 року №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» позивач обґрунтовано сплатив судовий збір за мінімальною ставкою у розмірі 840 грн 80 коп. (2102?0,4).
ОСОБА_1 заявив вимоги до ОСОБА_2 на суму 31 850 грн (30000+1850), тобто на 52,07% (31850?100:61168,15). Ці вимоги задоволені на 8 000 грн, тобто на 13,08% від загальної суми вимог (8000?100:61168,15).
Водночас ОСОБА_1 заявив вимоги до ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на суму 29 318 грн 15 коп., тобто на 47,93% (29318,15?100:61168,15). Ці вимоги задоволені на 29 318 грн 15 коп., тобто на 47,93% від загальної суми вимог (29318,15?100:61168,15).
Отже ОСОБА_1 слід присудити судовий збір за подання позову: з ОСОБА_2 - 109 грн 98 коп. (840,80?13,08%), з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» - 403 грн (840,80?47,93%).
Суд першої інстанції безпідставно присудив з ОСОБА_2 на користь держави 560 грн 50 коп. судового збору та поклав понесені ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору лише на ПАТ «СК «ПЗУ Україна».
У зв`язку з розглядом справи ОСОБА_1 поніс витрати на професійну правничу допомогу.
На підставі договору про надання правничої допомоги від 10 листопада 2020 року (т. 1 а.с. 30) адвокат Бондар В.Б. надавав ОСОБА_1  професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. За умовами цього договору сторони визначили гонорар адвоката у фіксованому розмірі 5 000 грн (пункт 3.1), а позивач мав оплатити правову допомогу в строк до 10 грудня 2020 року (пункт 4.1).
Згідно з квитанцією серії ААВ №251979 від 11 листопада 2020 року (т. 1 а.с. 29 /на звороті/) ОСОБА_1 сплатив адвокату Бондарю В.Б. 5 000 грн плати за юридичні послуги.
Із акта виконаних робіт від 4 грудня 2020 року (т. 1 а.с. 29) слідує, що адвокат Бондар В.Б. надав ОСОБА_1 юридичні послуги у виді: усної консультації з вивченням документів і правового аналізу зобов`язання (тривалістю 2 години, вартістю 1 000 грн); вивчення судової практики з аналогічних спорів (тривалість 3 години, вартістю 1 500 грн); складання позовної заяви (тривалістю 5 годин, вартістю 2 500 грн), - на загальну суму 5 000 грн.
На підставі договору про надання правничої допомоги від 12 грудня 2022 року (т. 2 а.с. 10) адвокатка Висоцька Х.О. надавала ОСОБА_1  професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. За умовами цього договору сторони визначили гонорар адвоката у фіксованому розмірі 5 000 грн (пункт 3.1), а позивач мав оплатити правову допомогу в строк до 20 грудня 2022 року (пункт 4.1).
Згідно з меморіальним ордером №@2PL259685 від 18 грудня 2022 року (т. 2 а.с. 27) ОСОБА_1 сплатив адвокатці Висоцькій Х.О. 5 000 грн плати за юридичні послуги.
Із детального опису виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом (т. 2 а.с. 26) слідує, що адвокатка Висоцька Х.О. надала ОСОБА_1 юридичні послуги у виді: усної консультації з вивченням документів і правового аналізу зобов`язання (тривалістю 2 години, вартістю 1 000 грн); підготовки до судового розгляду та участі у судових засіданнях (два судових засідання незалежно від тривалості, вартістю 4 000 грн), - на загальну суму 5 000 грн.
Визначені адвокатами Бондарем В.Б., Висоцькою Х.О. і ОСОБА_1 фіксований розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатами робіт, часом, витраченим адвокатами на виконання цих робіт, обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт, значенням справи для позивача.
Суд першої інстанції правомірно керувався тим, що ОСОБА_1 поніс обґрунтовані витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд не дотримався приписів статті 141 ЦПК України щодо пропорційності покладення цих витрат на відповідачів із урахуванням обсягу задоволених позовних вимог.
Отже ОСОБА_1 слід присудити витрати на професійну правничу допомогу: з ОСОБА_2 - 1 308 грн (10000?13,08%), з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» - 4 793 грн (10000?47,93%).
Всього відповідачі мають відшкодувати ОСОБА_1 понесені ним в суді першої інстанції судові витрати: ОСОБА_2 - 1 417 грн 98 коп. (109,98+1308,00), ПАТ «СК «ПЗУ Україна» - 5 196 грн (403+4793).
Оскільки згідно платіжної інструкції №10088 від 11 листопада 2021 року (т. 2 а.с. 183) ПАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь ОСОБА_1 за скасованим заочним рішенням 5 671 грн 74 коп. судових витрат, то підстави для повторного стягнення цих коштів відсутні.
На підставі додатку №3 від 25 лютого 2025 року до договору про надання правничої допомоги від 12 грудня 2022 року (т. 2 а.с. 171) адвокатка Висоцька Х.О. надавала ОСОБА_1  професійну правничу допомогу в апеляційному суді. За умовами цього договору сторони визначили гонорар адвоката у фіксованому розмірі 5 000 грн (пункт 3.1).
Згідно з довідкою про отримання гонорару в готівковій формі від 28 лютого 2025 року (т. 2 а.с. 170) ОСОБА_1 сплатив адвокатці Висоцькій Х.О. 5 000 грн плати за юридичні послуги.
Із детального опису виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом (т. 2 а.с. 169) слідує, що адвокатка Висоцька Х.О. надала ОСОБА_1 юридичні послуги у виді подання заяви на ознайомлення з матеріалами справи, опрацювання змісту апеляційної скарги, підготовки та подання відзиву на апеляційну скаргу, надсилання її копій іншим учасникам справи, підготовки та подання клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу апелянта.
Визначений адвокаткою Висоцькою Х.О. і ОСОБА_1  фіксований розмір витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатами робіт, часом, витраченим адвокатами на виконання цих робіт, обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт, значенням справи для позивача.
Водночас, оскільки позов ОСОБА_1 в частині вимог до ОСОБА_2 задоволено частково, на 25,12% (8000?100:31850), то з останньої на користь позивача слід присудити 1 256 грн витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді (5000?25,12%).
Всього  ОСОБА_2 повинна відшкодувати  ОСОБА_1 2 673 грн 98 коп. судових витрат (1417,98+1256,00).
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 в частині оскарження рішення суду про стягнення моральної шкоди залишена без задоволення, то на ОСОБА_1 не можуть бути покладені витрати ОСОБА_2 зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та на професійну правничу допомогу.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, а тому ухвалене ним рішення в цій частині слід змінити.
У решті рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року в частині розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з  ОСОБА_2  (місце проживання -  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь  ОСОБА_1  (місце проживання - АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) 2 673 гривні 98 копійок судових витрат.
У решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       Л.М. Грох

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Салоїд Н.М.         
Доповідач - Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 30