ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

23 липня 2025 року
м.Харків

справа №638/7749/23
провадження № 22-ц/818/1416/25

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про стягнення коштів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Вербицького Ярослава Володимировича на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 листопада 2024 року, постановленого під головуванням судді Штих Т.В., ,-
в с т а н о в и в :
У липні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдаток у подвійному розмірі у сумі 10 000,00 грн. а також стягнути з ОСОБА_2 витрати понесені на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн та 1073,60 грн сплаченого судового збору.
Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 листопада 2024 року позовні вимоги  - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму авансу за договором оренди квартири № 45/23 від 03.06.2023 року у розмірі 5 000,00 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Вербицький Ярослав Володимирович просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ухвала суду від 16.05.2024 року про залучення у якості співвідповідача ОСОБА_3 прийнята з порушенням норм процесуального права та є незаконною. Також судом першої інстанції безпідставно відхилені клопотання про виклик свідка та клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Крім того зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 діяла у якості представника ОСОБА_3 на підставі довіреності, а тому не є належним відповідачем у справі. Також суд першої інстанції не прийняв до уваги ту обставину, що договір оренди не був укладений саме з вини позивача, а тому і завдаток у розмірі 5000 грн. поверненню не підлягає.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сторони домовилися укласти договір у майбутньому, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору кошти визнаються авансом, а тому повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 02.06.2023 року  ОСОБА_1 мав намір орендувати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
З розписки від 02.06.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 5000 грн. на підтвердження намірів укласти договір оренди квартири не пізніше 03.06.2023 року за орендну плату 31 000 грн.
08.06.2023 року представником ОСОБА_1 – ОСОБА_4 була пред`явлена претензія до ОСОБА_2 з вимогою повернути завдаток протягом 14 днів.
Як на підставу позовних вимог,  ОСОБА_1 посилався на те, що він хотів орендувати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . На підтвердження наміру укласти договір, позивач перерахував відповідачу 5000,00 грн завдатку. Сторони домовились укласти договір оренди не пізніше 03.06.2023 року, у разі відмови відповідача підписати договір, останній зобов`язувався повернути завдаток у подвійному розмірі. 03.06.2023 року відповідач в односторонньому порядку відмовився підписувати основний договір. 08.06.2023 року представником позивача була пред`явлена претензія до відповідача з вимогою повернути завдаток протягом 14 днів, проте станом на 05.07.2023 року завдаток не був повернутий.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з вимогами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Так, згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Згідно зі ст. 570 ЦК завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.
Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.
Матеріали справи свідчать про те, що згідно розписки від 02.06.2023 року  ОСОБА_1 передав ОСОБА_2  грошові кошти в сумі 5000 грн., які будуть зараховані при оплаті оренди квартири при укладанні основного договору.
У визначений у розписці строк 03.06.2023 року договір оренди квартири укладений не був.
З огляду на викладене, встановивши, що у передбачений у розписці строк, 03.06.2023 року, сторони не уклали договору оренди квартири АДРЕСА_2 , сума, передана ОСОБА_2  підлягає поверненню позивачеві.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження 14-727цс19).
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що відповідачка зобов`язана повернути позивачу суму грошового забезпечення у розмірі 5000 грн., відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було вирішено питання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав неодноразової неявки в судове засідання позивача та його представника є безпідставним, оскільки в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за їх відсутності (а.с.39).
Також колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем у справі, оскільки зі змісту розписки від 02.06.2023 року вбачається, що кошти у розмірі 5000 грн. отримала саме ОСОБА_2 , тому відсутні підстави вважати ОСОБА_2 неналежним відповідачем.
Щодо доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали суду від 16.05.2024 року клегія суддів зазначає, що залучення співвідповідача відбулось за клопотанням представника позивача, що відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства.
Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Вербицького Ярослава Володимировича - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 листопада 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає

  Головуючий:                                                                                 О.В. Маміна

   Судді:                                                           Н.П. Пилипчук

                                                     В.Б. Яцина