ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/7590/25
Провадження № 22-ц/820/1899/25

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Спірідонової Т. В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М., 
секретар судового засідання - Кошельник В.М.,
за участю: представника апелянтки - ОСОБА_1 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/7590/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2025 року, у складі судді Заворотної О.В., у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: орган опіки та піклування виконкому Хмельницької міської ради, ОСОБА_3 , управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
В березні 2025 року заявниця ОСОБА_2 звернулась із заявою та просила встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може утримувати свого батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування заяви вказала, що вона є дочкою ОСОБА_3 , який має інвалідність другої групи. Заявниця зазначає, що вона не може утримувати свого батька, оскільки має захворювання нервової та опорно-рухової системи організму. Єдиною працездатною дитиною батька є ОСОБА_3 , який фактично здійснює утримання батька. Заявниця хворіє більше 15-ти років, має серйозні порушення повсякденного функціонування, змушена пересуватися за допомогою сторонніх осіб, не може працювати. Тому, їй необхідно встановити факт неможливості утримувати батька ОСОБА_3 , що впливає на її становище.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з того, що у поданій до суду заяві ОСОБА_2 вказувала, що встановлення юридичного факту неможливості утримувати батька породжує припинення обов`язку утримувати батька. Однак, встановлення юридичного факту неможливості утримувати батька для заявниці не призведе до відповідних юридичних наслідків, про які вона зазначила у поданій до суду заяві.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнення доводів апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що встановлення юридичного факту необхідно заявниці для звільнення від обов?язку утримувати непрацездатного батька і впливає на її правове становище та унеможливлює стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька. Зазначає, що через наявність у неї хвороб вона не може утримувати батька ОСОБА_3 . Єдиною працездатною повнолітньою дитиною, хто зобов?язаний утримувати батька є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Судом не надано належної оцінки заяві ОСОБА_3 , в якій він зазначив, що ОСОБА_2 фактично не здійснює його утримання, оскільки має захворювання нервової та опорно-рухомої системи організму.

Процесуальні дії апеляційного суду
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 21 липня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Представник апелянтки ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених у ній.
Заінтересовані особи: орган опіки та піклування виконкому Хмельницької міської ради, ОСОБА_3 , управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з?явилися, причини неявки не повідомили.
Заслухавши представника заявниці, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 

Мотивувальна частина
Встановлені фактичні обставини справи 
Встановлено, що ОСОБА_5 ,   ІНФОРМАЦІЯ_4 , є рідною дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про одруження.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертизи серії 12 ААГ №935367.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
З таких самих критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18, від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21.
Отже, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право. 
У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
У поданій до суду заяві ОСОБА_2 вказувала, що встановлення юридичного факту неможливості утримувати батька породжує припинення обов`язку утримувати батька. Посилалась на те, що згідно із заявою, яка 13.12.2024 посвідчена приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Лаврентьєвою В.В. та зареєстрована в реєстрі за №2797, ОСОБА_3 зазначив, що єдиною працездатною дитиною, яка зобов`язана його утримувати згідно із законом та фактично здійснює таке утримання є його син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заявниця ОСОБА_2 просить встановити факт неможливості утримувати батька, посилаючись на стан здоров`я.
Так, стаття 202 СК України передбачає обов`язок повнолітньої дочки, сина утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, а стаття 204 СК України встановлює підстави для звільнення від обов`язку утримувати батьків.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що зазначений факт не є таким, що самостійно породжує цивільні права та обов`язки. Однак, він має значення, як обставина, яка підлягає оцінці під час розгляду справи по суті, наприклад про стягнення аліментів, звільнення від обов`язку утримання, зменшення розміру аліментів тощо.
Зміст заяви свідчить, що встановлення зазначеного факту переслідує мету збирання доказів для подальшого використання у справі про стягнення аліментів на утримання батька, тобто має доказовий характер. Водночас цивільне процесуальне законодавство не передбачає можливості встановлення факту, що має юридичне значення, лише як доказу у майбутньому спорі, в порядку окремого провадження.
Відсутність судової справи про стягнення з неї аліментів на утримання непрацездатного батька не зумовлює настання для ОСОБА_2 наслідків, які надавали б їй можливість звертатись до суду із заявою про встановлення юридичного факту в порядку окремого провадження.
Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право. 
Подібні висновки зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що подана  ОСОБА_2 заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не призведе до відповідних юридичних наслідків, а саме припинення чи звільнення її від обов`язку утримувати непрацездатного батька.
Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Висновки суду апеляційної інстанції 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язуєсуди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 22 серпня 2025 року.

Судді: Т. В. Спірідонова
Р. С. Гринчук
А. М. Костенко