Номер провадження: 22-ц/813/2402/25 
Справа № 509/3303/23
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Шпак Марини Петрівни, представника ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 серпня 2024 року, постановленого під головуванням судді Кириченко П.Л., у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
в с т а н о в и в:
У червні 2023 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі ТДВ СК «Альфа-Гарант»), ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просила:
- стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 43809,23 грн., витрати на проведення оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля «Ниссан», д.н. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП у розмірі 3300 грн.;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу у розмірі 2600 грн.;
- стягнути з відповідачів судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог, позивачка зазначила, що 01 жовтня 2020 року о 08.15 годин, ОСОБА_2 , по вул. Базова,18 в с. Авангард Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області керуючи транспортним засобом марки «Ниссан» д.н. НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Ниссан» д.н. НОМЕР_1 , який в свою чергу здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Киа» д.н. НОМЕР_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим відповідач порушив п.п.13.1 ПДР.
Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 04 грудня 2020 року у справі №766/16573/20, ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.124 КУпАП та накладено на відповідача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
Оскільки, відповідальність заподіювача шкоди згідно полісу №АО 2811182 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», позивачем була подана заява про виплату відшкодування.
05 жовтня 2020 року позивачкою було замовлено проведення незалежної оцінки матеріального збитку завданого майну, а саме автомобіля марки «Ниссан» д.н. НОМЕР_1 .
Згідно звіту №0510/20 з оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля позивача, з метою використання результатів оцінки для проведення страхових виплат становить – 143095 грн.
Ринкова вартість КТЗ автомобіля позивача на дату пошкодження у непошкодженому стані становить – 143095 грн.
Вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача становить – 184214,87 грн.
Тобто, відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищує вартість транспортного засобу до ДТП, фактично транспортний засіб вважається знищеним.
Після звернення до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявою та звітом, ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомила, що виплатить матеріальний збиток у розмірі 46492,77 грн. з урахуванням франшизи, яка складає 2600 грн.
Згодом, ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувала на картковий рахунок позивача кошти у розмірі 46492,77 грн., без урахування франшизи.
Згідно звіту №0510/20 з оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП ринкова вартість КТЗ на дату оцінки у пошкодженому стані складає – 52793 грн.
Тобто, різниця між ринковою вартістю КТЗ у непошкодженому стані та ринковою вартістю КТЗ у пошкодженому стані складає: 143095 грн. – 52793 грн. = 90302 грн.
Позивачка вважає, що враховуючи виплату, яку здійснила ТДВ СК «Альфа-Гарант» без її згоди, вона недоотримала 43809,23 грн. (90302 – 46492,77) від страхової компанії.
Також позивачка вважає, що ОСОБА_2 повинен виплатити їй франшизу у розмірі 2600 грн.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 серпня 2024 року в задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Шпак М.П., представник ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянтзазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги наданий позивачем звіт з оцінки вартості матеріальних збитків, завданих в результаті ДТП, що страхова компанія виплатила не повний її розмір, а також не виплачений розмір франшизи.
Протоколом автоматизованого розподілу від 23 вересня 2024 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Заїкіна А.П. для розгляду справи (а.с. 130).
Ухвалою Одеського апеляційного суд від 25 вересня 2024 року провадження за апеляційною скаргою адвоката Шпак М.П., представника ОСОБА_1 було відкрито, з зазначенням про те, що справа буде розглянута без повідомлення учасників справи (а.с. 134).
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №122/0/15-25 від 28 січня 2025 року суддю ОСОБА_3 було звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 142).
Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 03 лютого 2025 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. (а.с. 143).
Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 10 лютого 2025 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 145).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 лютого 2025 року цивільна справа за апеляційною скаргою адвоката Шпак М.П., представника ОСОБА_1 прийнята до провадження (а.с. 146).
Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 01 жовтня 2020 року о 08.15 годин, ОСОБА_2 , по вулиці Базова,18 в селищі Авангард Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області керуючи транспортним засобом марки «Ниссан» д.н. НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Ниссан» д.н. НОМЕР_1 , який в свою чергу здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Киа» д.н. НОМЕР_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим відповідач порушив п.п.13.1 ПДР.
Власником транспортного засобу марки «Ніссан», д.н. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Ниссан» д.н. НОМЕР_2 відповідно до ПДР, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу була застрахована у Страхової компанії згідно Поліса №АО2811182.
Відповідно до полісу №АО2811182 франшиза складає 2600 грн.
Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 04 грудня 2020 року у справі №766/16573/20, ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.124 КУпАП та накладено на відповідача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
Вина ОСОБА_2 у спричинені матеріальної шкоди позивачу відповідно до ст.82 ЦПК України була доведена.
Від ОСОБА_1 до суду був наданий Звіт № 0510/20 від 05.10.2020 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ніссан», д.н. НОМЕР_1 , пошкодженого наслідок ДТП, станом на дату оцінки складає 184214,87 грн., вартість матеріальних збитків, заподіяних власнику автомобіля «Ніссан», д.н. НОМЕР_1 , заподіяних внаслідок ДТП, станом на дату оцінки складає 143095 грн., ринкова вартість автомобіля станом на дату пошкодження (у непошкодженому стані) складає 143095 грн., ринкова вартість автомобіля (пошкодженого внаслідок ДТП) складає 52793 грн.
Також від ТДВ СК «Альфа-Гарант» до суду були надані Звіт (Висновок) № 120-1/20 від 07.12.2020 р., експертного автотоварознавчого дослідження відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Ніссан», д.н. НОМЕР_1 на 01.10.2020 року складала 142192,30 грн., ринкова вартість автомобіля до його пошкодження складала 142192,30 грн., а також Звіт (Висновок) №120-2/20 від 08.12.2020 р., експертного автотоварознавчого дослідження, відповідно до якого утилізаційна вартість автомобіля «Ніссан», д.н. НОМЕР_1 на 01.10.2020 року складала 93099,52 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачка належним чином не обґрунтувала свої позовні вимоги та не надала належні та допустимі докази, щодо предмету доказування.
Однак, повністю з такими висновками суду, колегія суддів погодитися не може, за наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).
У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
У пункті 1.3. статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.
Згідно із статтею 6 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної, чи до місця здійснення ремонту на території України.
За змістом статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортного засобу.
Судом встановлено, що страховою компанією був здійснений огляд пошкодженого автомобіля ОСОБА_1 та складений протокол огляду транспортного засобу. При цьому позивачка була присутня при огляді спеціалістом та погодилась з переліком пошкоджень, підписавши протокол огляду. Заперечень від позивачки щодо зазначеного розміру страхового відшкодування до страховика не надходило.
Також судом встановлено, що ОСОБА_1 від ТДВ СК «Альфа-Гарант» отримала страхове відшкодування в розмірі 46 492,77 грн., з урахуванням франшизи, що не заперечувалося сторонами.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Ст. 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 до суду з клопотанням про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи не зверталася, заперечень щодо зазначеного страховою компанією розміру страхового відшкодування не подавала.
Також не надала доказів того, що надані страховою компанією Звіт (Висновок) № 120-1/20 від 07.12.2020 р., експертного автотоварознавчого дослідження та Звіт (Висновок) №120-2/20 від 08.12.2020 р., експертного автотоварознавчого дослідження, не відповідають вимогам закону.
На підставі вищевикладених обставин, колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляційної скарги щодо стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» матеріальної шкоди у визначеному ОСОБА_1 розмірі, з урахуванням сплаченого страхового відшкодування у розмірі 46 492,77 грн.
Разом з тим, рішення суду першої інстанції не містить обґрунтування відмови в задоволенні вимог позивача в частині стягнення франшизи у розмірі 2600 грн., з наступних підстав.
Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування та/або законодавством (стаття 1 Закону № 1909-ІХ).
Відповідно до частин 4, 5 Закону № 1909-IX договором страхування може передбачатися франшиза, яка може бути умовною та безумовною.
У разі зазначення в договорі страхування умовної франшизи страховик не відшкодовує частину збитку, яка не перевищує розмір франшизи, але відшкодовує збитки в повному обсязі, якщо збиток перевищує розмір франшизи.
У разі зазначення в договорі страхування безумовної франшизи страховик вираховує розмір франшизи при здійсненні страхової виплати за кожним страховим випадком.
Франшиза може встановлюватися у відсотках від страхової суми (страхової виплати), в абсолютному розмірі або в інших розрахункових одиницях, визначених договором страхування. Вид та розмір франшизи зазначаються у договорі страхування.
Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону № 1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6 статті 36 Закону № 1961-IV).
З огляду на зміст зазначених приписів закону, у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, якщо сторони її передбачили у відповідному договорі. Суму франшизи потерпілому має компенсувати страхувальник або інша особа, відповідальна за завдані збитки.
Відповідно до полісу №АО2811182, за яким був застрахований атомобіль «Ниссан» д.н. НОМЕР_2 , сума франшизи становить 2600 грн.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 підлягає до стягнення на користь позивача франшиза у розмірі 2600 грн.
Відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі вищевикладеного апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , при зверненні до суду першої інстанції сплатила судовий збір у розмірі 1073,60 грн., при зверненні до суду апеляційної інстанції сплатила судовий збір у розмірі 1288,32 грн.
З огляду на те, що позовні вимоги  ОСОБА_1 , підлягають частковому задоволенню на суму 2600 грн. (5,93%), на користь позивача підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанціях у розмірі 140,06 грн.
З огляду на положення ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката Шпак Марини Петрівни, представника ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 серпня 2024року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 – скасувати, ухвалити нове.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення франшизи – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) франшизу у розмірі 2 600 гривень.
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 140 гривень 06 копійок.
В решті рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 серпня 2024року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 25 серпня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ С.М. Сегеда