ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року	Львів	Справа № 607/4567/25 пров. № А/857/12163/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                                  Судової-Хомюк Н.М.
суддів:                                                                        Глушка І.В., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 607/4567/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Національної поліції в Тернопільській області   про скасування постанови,
суддя у І інстанції Холява О.І.,
час винесення ухвали не зазначено,
місце винесення ухвали м. Тернопіль,
дата складання повного тексту ухвали не зазначено,

                                                       В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) в інтересах якого діє представник – адвокат Бабій Н.І. (далі також представник позивача), звернувся в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі також відповідач) про скасування постанови серії ЕНА №3986640 від 02 лютого 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення – повернуто позивачу.
Не погодившись із прийнятою ухвалою, представник позивача оскаржив її в апеляційному порядку. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при постановленні ухвали про повернення позовної заяви, виходив із того, що позивачем не доведено поважність причин пропуску строку звернення із даним позовом до суду. Разом з цим, суд першої інстанції, виходячи із змісту оскаржуваної ухвали, вказав, що посилання позивача, як на поважність причини пропуску строку звернення до суду із даним позовом на ту обставину, що він не отримав вказану постанову одразу після її винесення, а отримав лише після того, як її було вислано йому шляхом поштового відправлення через АТ «Укрпошта», не може визнаватися судом поважною, оскільки, як зазначив сам позивач та підтверджено записом у постанові, він відмовився від її отримання. 
Вказує, що в позовній заяві в частині поновлення пропущення строку на звернення із позовом до суду позивачем вказувалось про те, що 02.02.2025 року на місці події позивач не отримав постанову та не розписувався, так як через виниклі суперечності в частині того, що працівники поліції не врахували та належним чином не відібрали пояснень щодо того, що останній не керував транспортним засобом. Тобто на момент того коли працівники поліції запропонували позивачу поставити підписи як і в постанові а також інших документах, останній відмовився розписуватись, що само собою потягло не вручення йому постанови. Окрім цього працівники поліції вказали позивачу, що враховуючи той факт, що він відмовився від проставлення підпису на оскаржуваній постанові, йому дана постанова буде надіслана поштовим відправленням за адресою його проживання.
Зазначає, що позивач отримав оскаржувану постанову лише 01.03.2025 поштовим відправленням, що підтверджується відповідними документами які наявні в матеріалах справи, а тому був позбавлений можливості звернутися до суду зі позовною заявою щодо оскарження даної постанови в десятиденний строк після винесення такої постанови. 
Враховуючи вище наведене вважає, що ОСОБА_1 , пропустив строк на звернення з позовом до суду з поважних причин і в даному випадку були належні підстави для поновлення такого строку
Просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 06.03.2025 про повернення позовної заяви у справі № 607/4567/25 - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2025 року законна та обґрунтована, так як судом не встановлено обґрунтованих підстав для визнання причин пропуску строку звернення позивача до суду поважними.
Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2025 року залишити без змін.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви, суд вважав за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень частини другої статті 312 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність поважних підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом.
Суд першої інстанції в ухвалі про повернення позовної заяви зазначив, що посилання позивача, як на поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом на ту обставину, що він не отримав вказану постанову одразу після її винесення, а отримав лише після того, як її було вислано йому шляхом поштового відправлення через АТ «Укрпошта», не може визнаватися судом поважною, оскільки, як зазначив сам позивач та підтверджено записом у постанові, він відмовився від її отримання.
Такі висновки суду першої інстанції, не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.
Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів  владних повноважень.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Частиною третьою статті 9 КАС України передбачено, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст.168 КАС України встановлено, що позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.
Згідно з п.5 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Частиною 1 ст.118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.
В силу приписів ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Строки на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності також визначені статтею 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП).
Відповідно до ст.289 КупАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Частиною 2 ст.291 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу.
Аналіз норм статті 286 КАС України та статей 289, 291 КУпАП свідчить, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, може бути оскаржена протягом десяти днів після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.
Отже, при вирішенні питання пропуску строку звернення з позовом до суду щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, суд повинен з`ясувати дату отримання цієї постанови.
Аналогічна правова позиція щодо правозастосування викладена у постанові Верховного Суду від 25.02.2021 року у справі №953/2781/20, яка в силу ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковою для врахування при розгляді даної справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що пропуск строку на оскарження рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не є безумовною підставою для повернення позовної заяви або залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.
Так, частиною 1 ст.121 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Таким чином, процесуальним законодавством передбачений обов`язок суду встановлювати факт дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду та у випадку його пропуску за відсутності заяви про поновлення пропущеного строку звернення, або якщо наведені в такій заяві підстави визнаються судом неповажними позов залишається без руху.
Натомість, в даному випадку судом першої інстанції одразу повернуто позовну заяву позивачу без залишення позовної заяви без руху, що є порушенням ст. ст.123 КАС України.
Як встановлено судом першої інстанції, постановою серії ЕНА №3986640 від 02 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 гривень.
Проте, під час винесення постанови, а саме 02.02.2025 позивач відмовився від її отримання, що зазначено у самій постанові та підтверджено позивачем у позовній заяві.
В позовній заяві представник позивача вказує, що копію постанови позивач отримав 01 березня 2025 року, поштовим відправленням, що підтверджується відповідними документами які наявні в матеріалах справи.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржувану постанову в день її прийняття фактично не отримував.
Висновок суду першої інстанції про те, що позивач був ознайомлений зі змістом оскаржуваної постанови ще 02 лютого 2025 року, в момент її винесення, при цьому відмовився від її отримання, колегія суддів вважає помилковим, оскільки зазначені вище норми законодавства не пов`язують право позивача на звернення до суду про оскарження відповідної постанови саме з моментом її проголошення.
Колегія суддів зауважує, що відповідно до вищезазначених норм статті 286 КАС України та статей 289, 291 КУпАП, суд при вирішенні питання пропуску строку звернення з позовом до суду повинен обраховувати з дати отримання оскаржуваної постанови.
Аналогічна правова позиція щодо правозастосування викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 року у справі №686/28291/19.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції здійснено поверхневий підхід до вирішення питання щодо своєчасності подання позивачем позовної заяви та зроблено передчасний висновок про те, що позивач не надав суду належні і допустимі докази щодо наявності поважних причин несвоєчасного звернення до суду з даним позовом, а звідси поважності пропуску строків звернення з даним позовом до суду, наявності підстав для поновлення такого строку.
Відповідно до статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до цього ж суду для продовження її розгляду по суті.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

                                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 607/4567/25 скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	В. С. Затолочний