ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1766/25 Справа № 199/2080/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лисенко В.О. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 червня 2025 року                                                                        м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Сердюк Людмили Василівни, в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Амур — Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 29 квітня 2025 року стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), 

       за участю:
       захисника                                        Сердюк Л. В.
       
       ВСТАНОВИВ:

       Зміст оскарженого судового рішення. 
       Постановою Амур — Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 29 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Згідно з постановою суду першої інстанції, 04.02.2025 о 10:55 годині водій ОСОБА_1 у місті Дніпрі по вул. Сонячна Набережна, буд. 60, керував транспортним засобом «Toyota Camry», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло; поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.
       Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
В апеляційній скарзі захисник Сердюк Л. В. просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження захисник вказував, що 14 травня 2025 року було подано апеляційну скаргу, однак суд апеляційної інстанції її повернув, у зв`язку з тим, що адвокатом належним чином не було підтверджено повноваження. Тому, вважає, що строк пропущений з поважних причин і підлягає поновленню. 
       В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що  ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не відмовлявся, а лише висловив незгоду з підозрою поліцейського, при цьому завірив, що після того, як відвезе пасажира, пройде такий огляд самостійно. При цьому у салоні його автомобіля перебував пасажир, який був свідком подій, проте співробітники поліції не залучили його у якості свідка по справі та не відібрали його пояснення.
Вказує про надуманість з боку поліції висновків про наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, оскільки ознаки сп`яніння у нього були відсутні та прагнення співробітників поліції до формального притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Вважає, що у протоколі вказані ознаки наркотичного сп`яніння, які не передбачені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Наводить доводи про порушення поліцейським порядку проведення огляду водіїв на стан сп`яніння, а саме: безпідставність вимоги поліцейського пройти  ОСОБА_1  огляд на стан сп`яніння, оскільки ознак сп`яніння у останнього не було; не залучення до справи свідків, які могли би підтвердити відсутність у нього ознак сп`яніння та відсутність письмового направлення  ОСОБА_1 на проведення огляду в закладі охорони здоров`я, що позбавило його можливості пройти такий огляд самостійно.
Вважає протокол недопустимим доказом по справі, оскільки у ньому не розкрита суть правопорушення, не зазначено саме від проведення якого огляду  ОСОБА_1  відмовився. 
Зазначає, що  ОСОБА_1  є військовослужбовцем, має на утриманні малолітню дитину, необхідність сплатити штраф у розмірі 17000 гривень ставить у скрутне матеріальне становище його сім`ю, а позбавлення водійських прав робить неможливим виконувати його професійні обов`язки. 

       Позиції учасників апеляційного процесу.
В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду. Захисник Сердюк Л. В. в судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_1 повідомлений належним чином та не заперечувала провести апеляційний розгляд за його відсутності та за участю захисника.
       Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).        
В судовому засіданні захисник підтримала апеляційну скаргу та з підстав, викладених у скарзі просила її задовольнити, надала пояснення аналогічні доводам апеляційної скарги. 
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.
Апеляційний суд зважає на те, що первинна апеляційна скарга подана в межах строку апеляційного оскарження, яка була повернена постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 травня 2025 особі, яка її подала через відсутність підтвердження повноважень захисника. 
За таких обставин, враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, апеляційний суд вважає, що для забезпечення права особи на апеляційне оскарження рішення суду, необхідно задовольнити клопотання захисника та поновити строк апеляційного оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги захисника Сердюк Л. В., які зводяться до процесуальних порушень порядку проведення поліцейськими огляду, відсутності направлення водія на проходження огляду апеляційний суд, доходить наступних висновків. 
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи. 
Висновок суду першої інстанції про винуватість  ОСОБА_1  ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи і з таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції. Так, вина  ОСОБА_1  повністю доведена та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 238136 від 04.02.2025, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог статей 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського та відеозаписом з нагрудного відеореєстратора працівника поліції та з відеореєстратора зі службового автомобіля, долученим до протоколу на диску.
З відеозапису, долученого до протоколу слідує, що співробітники поліції після зупинки транспортного засобу встановили ознаки наркотичного сп`яніння у  ОСОБА_1  (поведінка, що не відповідає обстановці) та намагалися перевірити реакцію зіниць очей на світло, проте  ОСОБА_1  зачинив вікно. Після чого проголосив вимогу пройти огляд в медичному закладі для встановлення або спростування стану наркотичного сп`яніння. 
Відеозаписом зафіксовано, що  ОСОБА_1  декілька разів категорично відмовився проїхати до медичного закладу для проходження огляду, такі дії водія суд першої інстанції правильно розцінив як відмову від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.
Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху).
За частиною 1 статті 130 КУпАП адміністративно-караним є діяння, яке полягає, в тому числі у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП окреслює обставини, які підлягають доказування в межах даної категорії справ, зокрема, що особа керувала транспортним засобом (виконувала функції водія), мала ознаки відповідного сп`яніння та в порушення обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР України відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння.
За порушення водієм обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР України, за таку відмову настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правові наслідки у виді складення протоколу, оскільки як вже було зазначено вище, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплює відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння і за такі дії настає адміністративна відповідальність. 
Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення..., що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності. 
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи захисника щодо порушення поліцейськими порядку проведення огляду, передбаченого ст. 266 КУпАП, з огляду на наступне.
Відеозаписом зафіксовано, що працівник поліції виявив ознаки наркотичного сп`яніння, зокрема поведінку, що не відповідає обстановці, після чого проголосив вимогу пройти огляд в медичному закладі для встановлення або спростування стану наркотичного сп`яніння.
Згідно з п. 2 Загальних положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735: огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до п. 4 Розділу І Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість. Ознаками алкогольного ( наркотичного ) сп`яніння є: - запах алкоголю з порожнини рота; - порушення координації рухів; - порушення мови; - виражене тремтіння пальців рук; - різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; - поведінка, що не відповідає обстановці (п. 3 Розділу І зазначеної Інструкції).
Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також проведення такого огляду» з наступними змінами і доповненнями (Далі — Порядок), зазначено, що огляд проводиться: 
поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; 
лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
За правилами пункту 12 Розділу ІІ, пунктів 7, 8 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1 452/735 від 09 листопада 2015 року (Далі — Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. 
Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.
Таким чином, проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. 
На файлі відеозапису зафіксовано, що після виявлення відповідних ознак наркотичного сп`яніння працівник поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 проїхати до закладу охорони здоров`я для проходження медичного огляду, на що останній відмовився.
Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відтак, встановлення наявності ознак сп`яніння відноситься до компетенції поліцейського при спілкування з водієм, який наділяється такими повноваженнями, зокрема і вказаною Інструкцією, а спростувати такі дії водій може у встановленому законом порядку (проходженням медичного огляду), тому ставити під сумнів правильність підозри працівника поліції щодо наявності у  ОСОБА_1  ознак наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу наразі немає підстав. Працівники поліції не проводять огляд, а тим більше медичний огляд водіїв, оскільки не є медичними працівниками, а лише встановлюють наявність ознак сп`яніння, передбачених відповідної інструкцією, що є підставою для направлення (доставки) водія до закладу охорони здоров`я саме для проведення медичного огляду, а у випадку із підозрою про перебування у стані наркотичного сп`яніння, також для проведення лабораторних досліджень. 
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції за статтею 130 КУпАП.
З урахуванням викладеного безпідставними є й твердження в апеляційній скарзі захисника про невідповідність зазначених у протоколі ознак сп`яніння інструкції. 
Не заслуговують на увагу доводи захисника про порушення працівниками поліції процедури огляду, передбаченої ст. 266 КУпАП, з посиланням на те, що працівники поліції після відмови ОСОБА_1 від проведення огляду не доставили його до медичного закладу, оскільки співробітники поліції вбачали у нього ознаки саме наркотичного сп`яніння та пропонували пройти огляд у медичному закладі, куди їхати ОСОБА_1 відмовився.
Відповідно до п. 8 Порядку із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 57 (57-2023-п) від 20.01.2023, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. 
Відтак, оскільки матеріали справи містять відеозапис, на якому зафіксовано як відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння так і процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення, будь-які невідповідності вимогам Порядку в діях працівників поліції відсутні.
Щодо доводів захисника про відсутність в матеріалах справи направлення водія на огляд на стан сп`яніння суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Направлення водія на проведення медичного огляду, яке складає поліцейський є підставою для лікаря провести відповідний медичний огляд і, відповідно, таке направлення складається у випадку коли водій погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я або не погоджується з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу. Водночас, у цій справі  ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у будь-якому порядку, тому у поліцейського взагалі були відсутні підстави для складення такого направлення.
Нормативні положення ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року та Інструкції взагалі не містять вимоги щодо складання працівниками поліції такого направлення на проходження медичного огляду на стан сп`яніння у випадку відмови водія від його проходження.
При цьому, захисник не навів достатнього обґрунтування, яким чином складення направлення на проходження медичного огляду після складення протоколу та невручення йому примірника такого направлення, виключає його винуватість за відмову від проходження такого огляду на стан сп`яніння, оскільки за змістом ч. 4 ст. 266 КУпАП, медичний огляд водія у закладі охорони здоров`я проводиться за обов`язкової участі поліцейського, а самостійне проходження водієм такого огляду, є недійсним, відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП.
Під час дослідження матеріалів справи, апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. 266 КУпАП, Порядку та Інструкції, які мали б наслідком закриття провадження у справі.
При розгляді справи порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи в межах доказування у даній категорії справ, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Стягнення за вчинене правопорушення на ОСОБА_1 місцевим судом накладене відповідно до правил, передбачених ст.33 КУпАП, отже твердження захисника про його надмірність не заслуговує уваги. 
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення.
В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам сторони захисту викладені вище.
Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09.12.1994 р., № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання (рішення у справі Van de Hurk проти Нідерландів, § 61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (рішення у справі Boldea проти Румунії, § 30).
       Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника Сердюк Людмили Василівни про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити та поновити їй строк апеляційного оскарження постанови Амур — Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 29 квітня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника Сердюк Людмили Василівни залишити без задоволення.
Постанову Амур — Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 29 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                О. П. Піскун