ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 р. 	Справа № 480/4528/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Н.В. Савицька, повний текст складено 09.12.24  по справі № 480/4528/24
за позовом                                       ОСОБА_1  
до                                      Військової частини НОМЕР_1  
про визнання протиправним та скасування пункту наказу
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати пункт 6 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2024 №60 «Про результати службового розслідування щодо перевірки дотримання вимог порядку виплат додаткової винагороди окремих категорій військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 » щодо: здійснення відрахування встановленим порядком з належних сум грошового забезпечення, з військовослужбовців, зазначених в Додатку №1, доданого до Акту службового розслідування від 26.02.2024 №41, переплати додаткових видів грошового забезпечення, шляхом утримання 20 відсотків грошових коштів з щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців, до повного погашення суми здійсненої переплати, що стосується капітана, начальника фінансово-економічної служби ОСОБА_1 за вересень 2023 року в сумі 16333,33 грн, за листопад 2023 року в сумі 49000,00 грн; невідкладно підготувати та направити повідомлення разом із витягом цього наказу до нових місць несення служби військовослужбовців, які зазначені в Додатку №1 до акту службового розслідування, для організації стягнення за теперішнім місцем проходження служби з належних їм сум грошового забезпечення безпідставно отриману додаткову грошову винагороду за період вересня - листопада 2023 року, шляхом утримання 20% грошових коштів з щомісячного забезпечення до повного погашення, що стосується капітана, начальника фінансово-економічної служби ОСОБА_1 .
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 6 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2024 №60 «Про результати службового розслідування щодо перевірки дотримання вимог порядку виплат додаткової винагороди окремих категорій військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 » про здійснення відрахування встановленим порядком з належних сум грошового забезпечення, з військовослужбовців, зазначених в Додатку №1, доданого до Акту службового розслідування від 26.02.2024 №41, переплати додаткових видів грошового забезпечення, шляхом утримання 20 відсотків грошових коштів з щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців, до повного погашення суми здійсненої переплати, в частині, що стосується капітана, начальника фінансово-економічної служби ОСОБА_1 за вересень 2023 року в сумі 16333,33 грн, за листопад 2023 року в сумі 49000,00 грн; про невідкладну підготовку та направлення повідомлення разом із витягом цього наказу до нових місць несення служби військовослужбовців, які зазначені в Додатку №1 до акту службового розслідування, для організації стягнення за теперішнім місцем проходження служби з належних їм сум грошового забезпечення безпідставно отриману додаткову грошову винагороду за період вересня - листопада 2023 року, шляхом утримання 20% грошових коштів з щомісячного забезпечення до повного погашення, в частині, що стосується капітана, начальника фінансово-економічної служби ОСОБА_1 .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що службовий розслідуванням встановлено, що виплати, здійснені військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , визначені в Додатку №1 до даного акту службового розслідування (у тому числі – начальник фінансово-економічної служби, капітан ОСОБА_1 за вересень 2023 року в сумі 16333,33 грн, за листопад 2023 року в сумі 49000,00 грн),  відносяться  до  категорії  внутрішніх фінансових ризиків та призвели до виникнення переплат додаткових видів грошового забезпечення  особовому  складу  військової  частини   НОМЕР_1  на  загальну  суму 2213505,37 грн. Вказує, що за  результатами  службового  розслідування  командиром  військової частини НОМЕР_1  прийнято наказ від 26.02.2024 №60 «Про результати службового розслідування щодо перевірки дотримання  вимог  порядку  виплати  додаткової  винагороди  окремих  категорій військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 ». Звертає увагу, що позиція  щодо  законності  дій  відповідача  при  винесенні оскаржуваного  наказу,  в  частині,  що  стосується  позивача,  міститься  як  в  самому наказі  від 26.02.2024  №60,  і  повністю  ґрунтується  на  висновках, викладених  в  акті  №41  службового  розслідування,  з  наведенням  належних аргументів та відповідних норм законодавства, якими врегульовано правовідносини, які є предметом спору між позивачем та відповідачем, і яким керувався відповідач, що обумовлює відсутність необхідності повторювати аргументи, вказані у акті №41 та наказі від 26.02.2024 №60.
ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 без змін. Зазначає, що право на виплату додаткової винагороди в сумі 100000 грн мають не тільки військовослужбовці, які беруть безпосередню участь у бойових діях, а і ті військовослужбовці, що здійснюють заходи, необхідні для забезпечення оборони України, за умови, наявності документального підтвердження. Вказує, що підтвердженням безпосередньої участі позивача у бойових діях є видані командиром НОМЕР_2 ОМПБ НОМЕР_3 ОМПБр бойові розпорядження: від 24.09.2023 №274 КСП (контрольно спостережний пункт) (інформація для службового користування), від 25.09.2023 №282 КСП (дек), від 25.09.2023 №287 КСП (дек), від 26.09.2023 №313 КСП (дек), від 27.09.2023 №338 КСП (дек), від 28.09.2023 №351 КСП (дек), від 29.09.2023 №370 КСП(дск), від 10.11.2023 №519 КСП (дек), від 20.11.2023 №548 КСП (дек), якими старшому помічнику начальника штабу з кадрів та строкової частини, начальнику фінансової служби НОМЕР_2 ОМПБ у складі з капітаном ОСОБА_1 для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України до 08.00 годин 24.09.2023, 25.09.2023, 26.09.2023, 27.09.2023, 28.09.2023, 29.09.2023, 30.09.2023, в період з 10.11.2023 по 20.11.2023, в період з 20.11.2023 по 30.11.2023 - щодня прибувати на ротний (ні)опорний (ні) пункт (и) (далі РОП) (дек) першого ешелону батальйону із завданням: здійснювати ведення обліку особового складу; визначати достовірний бойовий склад підрозділу та надавати вказану інформацію на КСП батальйону; проводити звірку та оновлення демографічних даних військовослужбовців; забезпечити отримання щоденної документації (рапорт, доповіді) для складання наказу по строковій частині; здійснювати заходи щодо фінансового забезпечення військовослужбовців; здійснювати заходи щодо недопущення фінансових ризиків; проводити інженерне обладнання відсіяних позицій; нести чергування на вузлу радіозв`язку КСП роти. Готовність до виконання завдання - з моменту отримання бойового розпорядження. При цьому, зазначені в бойових розпорядженнях бойові завдання позивача у складі військової частини, відповідають вимогам п.1 Окремого доручення №912/з/29. Зауважує, що підстави та документи, які підтверджували участь позивача у бойової діях у вересні та листопаді 2023 року, перевірялися командиром військової частини НОМЕР_1 , наслідком чого ним були видані відповідні накази: від 04.10.2023 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 на період дії воєнного стану за вересень 2023 року», згідно якого ОСОБА_1 нарахована та виплачена додаткова винагорода за безпосередню участь у бойових діях в сумі 69743,97 грн; та від 04.12.2023 №1113 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 на період дії воєнного стану за листопад 2023 року», на підставі якого позивачу нарахована та виплачена додаткова винагорода в сумі 87670,31 грн. Вказані накази командира військової частини НОМЕР_1 від 04.10.2023 та 04.12.2023 про виплату додаткової винагороди позивачу, цим же командиром, або вище стоячим командуванням не скасовувалися, у судовому порядку протиправними не визнавалися і не скасовувалися, а тому на даний час є діючими. Зміни до цих наказів, оскаржуваним наказом від 26.02.2024 №60 не вносилися. 
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем і проходить військову службу в Збройних силах України за контрактом.
Відповідно до наказу командира Військової частини № НОМЕР_4 від 08.07.2021 капітан ОСОБА_1 призначений на посаду помічника командира батальйону з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічної служби, та наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 14.07.2021 №324 (по особовому складу) зарахований до списків особового складу частини.
Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 20.10.2023 №303 капітана ОСОБА_1 , звільненого наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 18.10.2023 №710-РС (по особовому складу) з посади помічника командира батальйону з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічної служби і призначеного на посаду начальника фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 , вважати таким, що з 20.10.2023 приступив до виконання службових обов`язків за новою посадою.
Бойовим розпорядженням командира НОМЕР_5 8-ої Окремої мотопіхотної бригади імені гетьмана ОСОБА_2 (далі - 58 ОМПБр) від 19.09.2023 №5406 визначено бойове завдання батальйону.
На підставі цього наказу, командиром НОМЕР_2 ОМПБ НОМЕР_3 ОМПБр видані бойові розпорядження: від 24.09.2023 №274 КСП (контрольно спостережний пункт) (інформація для службового користування), від 25.09.2023 №282 КСП (дск), від 25.09.2023 №287 КСП (дск), від 26.09.2023 №313 КСП (дск), від 27.09.2023 №338 КСП (дск), від 28.09.2023 №351 КСП (дск), від 29.09.2023 №370 КСП (дск), від 10.11.2023 №519 КСП (дск), від 20.11.2023 №548 КСП (дск), якими старшому помічнику начальника штабу з кадрів та строкової частини, начальнику фінансової служби НОМЕР_2 ОМПБ у складі з капітаном ОСОБА_1 для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України до 08.00 годин 24.09.2023, 25.09.2023, 26.09.2023, 27.09.2023, 28.09.2023, 29.09.2023, 30.09.2023, в період з 10.11.2023 по 20.11.2023, в період з 20.11.2023 по 30.11.2023 - щодня прибувати на ротний (ні) опорний (ні) пункт (и) (далі РОП) (дек) першого ешелону батальйону із завданням: здійснювати ведення обліку особового складу; визначати достовірний бойовий склад підрозділу та надавати вказану інформацію на КСП батальйону; проводити звірку та оновлення демографічних даних військовослужбовців; забезпечити отримання щоденної документації (рапорт, доповіді) для складання наказу по стройовій частині; здійснювати заходи щодо фінансового забезпечення військовослужбовців; здійснювати заходи щодо недопущення фінансових ризиків; проводити інженерне обладнання відсічних позицій; нести чергування на вузлу радіозв`язку КСП роти. Готовність до виконання завдання - з моменту отримання бойового розпорядження.
Після виконання бойових завдань, начальником фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 складені донесення про виконання бойових завдань під час ведення бойових дій на лінії бойового зіткнення з противником за вересень 2023 року та листопад 2023 року. Згідно цих донесень капітан ОСОБА_1 в період з 24.09.2023 по 30.09.2023, та період з 10.11.2023 по 30.11.2023, на підставі бойових розпоряджень від 24.09.2023 №274, від 25.09.2023 №282, від 25.09.2023 №287, від 26.09.2023 №313, від 27.09.2023 №338, від 28.09.2023 №351, від 29.09.2023 №370 виконував бойові завдання щодо управління військами в ході відсічі збройної агресії російської федерації проти України, в тому числі управління оперативно-стратегічного, оперативного, оперативно-тактичного угрупування військ. Брав безпосередню участь у бойових діях, перебуваючи безпосередньо на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових завдань в/ч НОМЕР_6 ешелону оборони на території Волноваського району Донецької області, в районі населеного пункту Новоукраїнка. Бойові завдання виконувалися на підставі розпорядження командира НОМЕР_3 ОМПБр від 19.09.2023 №5406 та наказу Головнокомандувача ЗСУ «Про призначення районів ведення воєнних (бойових) дій» від 01.11.2023 №301.
На підставі бойового розпорядження Командувача Сухопутних військ ЗСУ від 04.07.2023 №1/2616т/сд, наказу Головнокомандувача ЗСУ «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій від 01.10.2023 №273, бойового розпорядження командира НОМЕР_3 ОМПБр від 31.08.2023 №5370, бойового розпорядження командира НОМЕР_3 ОМПБр від 19.09.2023 №5406, бойового наказу командира НОМЕР_3 ОМПБр від 25.09.2023 №ВН-5Т/ОКП рапортів та донесень командирів підрозділів про виконання бойових завдань військовослужбовцями, командиром в/ч НОМЕР_1 видано наказ від 04.10.2023 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 на період дії воєнного стану за вересень 2023 року». Відповідно до цього наказу позивачу нарахована та виплачена додаткова винагорода за безпосередню участь у бойових діях в сумі 69743,97 грн.
04.12.2023 командиром в/ч НОМЕР_1 прийнято наказ № 1113 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 на період дії воєнного стану за листопад 2023 року», на підставі якого позивачу нарахована та виплачена додаткова винагорода в сумі 87670,31 грн.
У період з 19.01.2024 до 26.01.2024 комісією внутрішнього контролю в/ч НОМЕР_7 здійснено перевірку правомірності нарахування додаткової грошової винагороди особовому складу управління в/ч НОМЕР_1 за період з 20.09.2023 по 31.11.2023. За результатами перевірки, комісією складено Акт, згідно якого комісія дійшла до наступних висновків.
Так, пунктом 2.2 Акту визначено, що організацію нарахувань додаткових видів грошового забезпечення особовому складу управління в/ч НОМЕР_1 , а саме за участь у виконанні бойових завдань за вересень-листопад 2023 року визнати такою, що не в повній мірі відповідає вимогам наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплат грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» (зі змінами), доручення Міністра оборони України від 06.03.2023 №5718з, Порядку документального підтвердження (в умовах воєнного стану) безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Згідно з пунктом 2.3 Акту виплати, здійснені військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 , визначені в Додатку № 1 (у тому числі - начальнику фінансово-економічної служби, капітану ОСОБА_1 за вересень 2023 року в сумі 16333,33 грн, за листопад 2023 року в сумі 49000,00 грн) доданого до Акту, віднести до категорії фінансових ризиків, що призвели до виникнення переплат додаткових видів грошового забезпечення особовому складу в/ч НОМЕР_1 на загальну суму 4156494,62 грн.
У пункті 2.5 Акту комісією запропоновано провести службове розслідування за фактом здійснення грошових переплат у в/ч НОМЕР_1 за звітний період, у ході якого встановити причини та умови виявлених порушень, шляхи їх усунення та недопущення виникнення в майбутньому.
На підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 19.02.2024 №123 «Про призначення службового розслідування за результатами роботи комісії військової частини НОМЕР_7 з внутрішнього контролю та заходи щодо недопущення фінансових ризиків у підпорядкованих частинах» у період з 19.02.2024 по 26.02.2024 комісією проведено службове розслідування за «Актом про результати перевірки правомірності нарахування додаткової грошової винагороди особовому складу управління військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_7 », за результатами проведення якого комісією складено Акт службового розслідування №41 (далі - Акт №41), затверджений 26.02.2024 командиром в/ч НОМЕР_1 .
Зі змісту акту службового розслідування №41 від 26.02.2024 встановлено, що нарахування і виплата додаткової грошової винагороди в розмірі 100 000 грн за період вересень-листопад 2023 року частково відповідають вимогам законодавства.
Існує можливий внутрішній фінансовий ризик відносно певної категорії військовослужбовців, зазначених в додатку №1 до даного акту службового розслідування через неоднозначність трактування норм, зазначених в наказі Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (із змінами). 
Вина військовослужбовців відсутня. Причинами існування можливого внутрішнього фінансового ризику відносно певної категорії військовослужбовців, зазначених в Додатку №1 до даного акту службового розслідування, є неоднозначність трактування норм, зазначених в наказі Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (із змінами).
Виходячи з вищевикладеного, запропоновано, зокрема: 
- службове розслідування вважати завершеним;
- вважати організацію нарахування додаткових видів грошового забезпечення особовому складу управління військової частини НОМЕР_1 , а саме за участь у виконанні бойових завдань за вересень-листопад 2023 року, такою, що частково відповідає вимогам наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (із змінами);
- начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_1 здійснити відрахування встановленим порядком з належних сум грошового забезпечення, з військовослужбовців, зазначених в додатку №1 до даного акту службового розслідування, переплату додаткових видів грошового забезпечення, шляхом утримання 20% (двадцять відсотків) грошових коштів з щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців, до повното погашення суми здійсненої переплати; 
- начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_1 невідкладно підготувати та направити повідомлення разом із витягом з цього наказу до нових місць несення служби нижче вказаних військовослужбовців, які зазначенні в додатку 1 до Акту службового розслідування, для організації стягнення за теперішнім місцем проходження служби, з належних їм сум грошового забезпечення безпідставно отриману додаткову грошову винагороду за період вересень-листопад 2023 року, шляхом утримання 20% (двадцять відсотків) грошових коштів з щомісячного грошового забезпечення до повного погашення заборгованості, а саме: з лейтенанта ОСОБА_3 ; з капітана ОСОБА_4 ; з старшого лейтенанта ОСОБА_5 ; з майора ОСОБА_6 . 
За результатами службового розслідування командиром в/ч НОМЕР_1 прийнято наказ від 26.02.2024 №60 «Про результати службового розслідування щодо перевірки дотримання вимог порядку виплати додаткової винагороди окремих категорій військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 », пунктом 6 якого визначено: здійснити відрахування встановленим порядком з належних сум грошового забезпечення, з військовослужбовців, зазначених в Додатку №1 до даного акту службового розслідування (у тому числі - начальник фінансово-економічної служби, капітан ОСОБА_1 за вересень 2023 року в сумі 16333,33 грн, за листопад 2023 року в сумі 49000,00 грн), переплату додаткових видів грошового забезпечення, шляхом утримання 20% грошових коштів з щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців, до повного погашення суми здійсненої переплати; невідкладно підготувати та направити повідомлення разом із витягом цього наказу до нових місць несення служби військовослужбовців, які зазначені в Додатку №1 до акту службового розслідування, для організації стягнення за теперішнім місцем проходження служби з належних їм сум грошового забезпечення безпідставно отриману додаткову грошову винагороду за період вересня - листопада 2023 року, шляхом утримання 20% грошових коштів з щомісячного забезпечення до повного погашення.
Позивач, не погодившись з пунктом 6 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2024 №60 «Про результати службового розслідування щодо перевірки дотримання вимог порядку виплат додаткової винагороди окремих категорій військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 » щодо здійснення відрахування з його сум грошового забезпечення, ініціював даний спір.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що комісіями при складанні Акту перевірки та службового розслідування не враховані положення Бойового Статуту та те, що бойовим завданням може бути не лише ураження противника стрільбою (пуском) з різних видів зброї, а інші завдання, передбачені Бойовим Статутом, в тому числі з фінансового, тилового, матеріально-технічного та іншого забезпечення.
У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що пункт 6 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 26.02.2024 №60 в частині відрахування з належних позивачу сум грошового забезпечення, шляхом утримання 20 відсотків грошових коштів з щомісячного грошового забезпечення до повного відшкодування переплат, є протиправним і підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі по тексту – Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011-XII) визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.
Відповідно до ч.1 ст.1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
За приписами ч.ч. 1-3 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Статтею 2 Закону №2232-ХІІ встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Згідно з ч.1 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч.2 ст.9 Закону №2011-XII).
Згідно з п.п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.          
Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
На виконання постанови Кабінету Міністрів України №704, наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ (далі по тексту - Порядок №260), який застосовується з дня набрання чинності Постановою №704.
Згідно з п.2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 8 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.
Згідно з положеннями п.14 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Відповідно до п.17 розділу І Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023 строк дії воєнного часу продовжувався.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв   постанову від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до пункту 1-1 Постанови №168 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на період воєнного стану: військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.          
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Порядок №260 доповнено новим розділом XXXIV (Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану) згідно з наказом Міністерства оборони №44 від 25.01.2023 (застосовується з 01.02.2023 в редакції наказу Міністерства оборони №566 від 26.09.2023).
Відповідно до п.2 розділу XXXIV Порядку №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах: 100000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах): під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно; у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника; із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою; у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії; на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях); з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника; з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту; кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування); у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів; з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.
Згідно з положеннями пунктів 3, 4 цього розділу Порядку №260 райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.
Підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або «заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Слід також врахувати роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, які надані в листах №423/1932 від 11.04.2023, №423/1280 від 13.03.2023, відповідно до яких, під час дії воєнного стану додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень виплачується військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно без умови їх обов`язкового перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій.
З огляду на вказані норми, право на виплату додаткової винагороди в сумі 100000 грн мають не тільки військовослужбовці, які беруть безпосередню участь у бойових діях, а і ті військовослужбовці, що здійснюють заходи, необхідні для забезпечення оборони України, за умови, наявності документального підтвердження.
Так, з метою врегулювання порядку і умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям ЗСУ, Міністром оборони України 23.06.2023 видано Окреме доручення № 912/з/29 (далі по  тексту - Окреме доручення №912/з/29).
Відповідно до п.1 Окремого доручення №912/з/29 під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генеральною штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) Сил оборони держави; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення руху оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою; здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.
Пунктом 2 Окремого доручення №912/з/29 передбачено, що додаткова винагорода в розмірі 100000 грн встановлюється пропорційно із розрахунку на місяць тим військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах).
Згідно з п.3 Окремого доручення №912/з/29 райони ведення бойових дій визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.
Окремо, відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України визначаються інші райони ведення бойових дій (у тому числі повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.
На виконання п.4 Окремого доручення №912/з/29, командири військових частин (установ), до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа зобов`язані повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку №1.
Отже, у період дії воєнного стану військовослужбовці Збройних Сил України мають право на отримання збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України. Однак, таке право виникає у військовослужбовців виключно у разі, коли вони беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення).
Право визначати конкретні бойові дії та конкретні заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, здійснення яких зумовлює виникнення права на отримання збільшеної додаткової винагороди, так само, як і право визначати порядок отримання цієї винагороди, надано керівникам міністерств та державних органів, у структурах яких проходять службу військовослужбовці.
Виплата вказаної збільшеної додаткової винагороди здійснюється за наказом командира на підставі встановлених документів що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців Збройних Сил України у бойових діях або заходах (бойового наказу чи розпорядження, журналу бойових дій, рапорту чи донесення начальника або командира підрозділу тощо).
З матеріалів справи встановлено, що підтвердженням безпосередньої участі позивача у бойових діях є видані командиром НОМЕР_2 ОМПБ НОМЕР_3 ОМПБр бойові розпорядження: від 24.09.2023 №274 КСП (контрольно спостережний пункт) (інформація для службового користування), від 25.09.2023 №282 КСП (дск), від 25.09.2023 №287 КСП (дск), від 26.09.2023 №313 КСП (дск), від 27.09.2023 №338 КСП (дск), від 28.09.2023 №351 КСП (дск), від 29.09.2023 №370 КСП (дск), від 10.11.2023 №519 КСП (дск), від 20.11.2023 №548 КСП (дск), якими старшому помічнику начальника штабу з кадрів та строкової частини, начальнику фінансової служби 16 ОМПБ у складі з капітаном ОСОБА_1 для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України до 08.00 годин 24.09.2023, 25.09.2023, 26.09.2023, 27.09.2023, 28.09.2023, 29.09.2023, 30.09.2023, в період з 10.11.2023 по 20.11.2023, в період з 20.11.2023 по 30.11.2023 - щодня прибувати на ротний (ні) опорний (ні) пункт (и) (далі РОП) (дск) першого ешелону батальйону із завданням: здійснювати ведення обліку особового складу; визначати достовірний бойовий склад підрозділу та надавати вказану інформацію на КСП батальйону; проводити звірку та оновлення демографічних даних військовослужбовців; забезпечити отримання щоденної документації (рапорт, доповіді) для складання наказу по строковій частині; здійснювати заходи щодо фінансового забезпечення військовослужбовців; здійснювати заходи щодо недопущення фінансових ризиків; проводити інженерне обладнання відсічних позицій; нести чергування на вузлу радіозв`язку КСП роти. Готовність до виконання завдання - з моменту отримання бойового розпорядження.
Суд враховує, що зазначені в бойових розпорядженнях бойові завдання, виконані позивачем у складі військової частини, відповідають вимогам пункту 1 Окремого доручення №912/з/29.
Після виконання бойових завдань, начальником фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 складені донесення про виконання бойових завдань під час ведення бойових дій на лінії бойового зіткнення з противником за вересень 2023 року та листопад 2023 року. Згідно цих донесень капітан ОСОБА_1 в період з 24.09.2023 по 30.09.2023, та період з 10.11.2023 по 30.11.2023 на підставі бойових розпоряджень від 24.09.2023 №274, від 25.09.2023 №282, від 25.09.2023 №287, від 26.09.2023 №313, від 27.09.2023 №338, від 28.09.2023 №351, від 29.09.2023 №370 виконував бойові завдання щодо управління військами в ході відсічі збройної агресії російської федерації проти України, в тому числі управління оперативно-стратегічного, оперативного, оперативно тактичного угрупування військ; брав безпосередню участь у бойових діях, перебуваючи безпосередньо на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових завдань в/ч НОМЕР_6 ешелону оборони на території Волноваського району Донецької області, в районі населеного пункту Новоукраїнка. Бойові завдання виконувалися на підставі розпорядження командира НОМЕР_3 ОМПБр від 19.09.2023 №5406 та наказу Головнокомандувача ЗСУ «Про призначення районів ведення воєнних (бойових) дій» від 01.11.2023 №301.          
Слід звернути увагу, що підстави та документи, які підтверджували участь позивача у бойової діях у вересні та листопаді 2023 року, перевірялися командиром військової частини НОМЕР_1 та були видані відповідні накази: від 04.10.2023 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 на період дії воєнного стану за вересень 2023 року», згідно якого ОСОБА_1 нарахована та виплачена додаткова винагорода за безпосередню участь у бойових діях в сумі 69743.97 грн; від 04.12.2023 №1113 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 на період дії воєнного стану за листопад 2023 року», на підставі якого позивачу нарахована та виплачена додаткова винагорода в сумі 87670,31 грн.
Вказані накази командира військової частини НОМЕР_1 від 04.10.2023 та 04.12.2023 про виплату додаткової винагороди позивачу не скасовувалися, у судовому порядку протиправними не визнавалися, а тому на даний час є діючими. Зміни до цих наказів оскаржуваним наказом від 26.02.2024 №60 не вносилися.
З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для видачі наказу від 19.02.2024 №60 став висновок за результатами службового розслідування від 26.02.2023, яким встановлено відсутність конкретно визначених бойових завдань певних категорій військовослужбовців (управління в/ч НОМЕР_1 ) та до нього прикомандированих, які визначені в додатку №1 до висновку; в бойових розпорядженнях прописано виконання бойових завдань на лінії бойового зіткнення на глибину першого ешелону, які не відповідають посадовим обов`язкам визначених вимогами Статуту внутрішньої служби ЗСУ; бойові розпорядження, які фактично не є бойовим завданням (наприклад доведення інформації, перевірка стану проживання та таке інше).
Щодо визначених комісіями в Акті перевірки та Акті службового розслідування № 41 неповноти та не конкретизації відданих командиром бойових розпоряджень, суд враховує, що за Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Окрім того, Статутом внутрішньої служби ЗСУ передбачено порядок віддання й виконання наказів, відповідно до якого підлеглий військовослужбовець має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ у випадку його не розуміння чи не точності.
Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові, який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові, а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та /повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Отже, командир військової частини наділений повноваженнями на відання бойових розпоряджень, наказів підлеглим військовослужбовцям та вони є законними та обов`язковими до виконання всі особовим складом підпорядкованого підрозділу.
З поданих командиру військової частини НОМЕР_1 донесень начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за вересень, листопад 2023 року про виконання ним бойових розпоряджень, вбачається, що він усвідомлював завдання, щодо уточнення бойового наказу до командирів не звертався. Вищезазначені бойові розпорядження позивачем виконані у повному обсязі, в тому числі ті, що стосувалися як його посадових обов`язків (фінансового забезпечення військовослужбовців, ведення обліку особливого складу тощо), так і проведення інженерного обладнання відсічних позицій, які необхідні для ведення вогню, спостереження та захисту від різних засобів ураження особового складу батальйону.
З аналізу СБП 3-(01,02,04).56(57) Бойовий Статут «Механізованих і танкових військ Збройних Сил України» (Частина II, Батальйон, Рота) та ВП 3-00(102.56), методичних рекомендацій «Перелік та структура бойових (формалізованих) документів на КСП, які відпрацьовуються в підрозділах ЗСУ тактичного рівня під час планування бою (дій) та його ведення» вбачається відсутність вичерпного переліку бойових завдань військовослужбовців.
За цим, висновки комісій, що проводили перевірку та службове розслідування щодо відсутності конкретно визначених бойових завдань в бойових розпорядженнях певній категорії військовослужбовців та до нього прикомандированих, які визначені в додатку 1 до акту є лише припущенням членів комісії та нівелюється нормами СБП 3-(01.02.4).56(57) Бойового Статуту «Механізованих І танкових військ Збройних Сил України” (Частина II, Батальйон, Рота) та ВП 3-00(102.56), методичних рекомендації «Перелік та структура бойових (формалізованих) документів на КСП, які відпрацьовуються в підрозділах Збройних Сил України тактичного рівня під час планування бою (дій) та його ведення».
Слід також звернути увагу на те, що віддання бойового розпорядження можливо не тільки для виконання задач з вогневого враження ворога, а й у зв`язку з виконанням військовослужбовцями загального обов`язку по здійсненню заходів, необхідних для забезпечення оборони України. Зазначені обов`язки військовослужбовців передбачені ст.65 Конституції України, Статутом внутрішньої служби Збройних сил України, військовою присягою військовослужбовця.
Стосовно тверджень комісій при складанні Актів перевірки та службового розслідування про те, що виконання військовослужбовцями бойових розпоряджень, які фактично не є бойовими завданнями, слід зауважити наступне.
Порядок ведення, завдання та основні поняття бою регулюються СБП 3-(01.02.4).56(57) Бойовий Статут «Механізованих і танкових військ Збройних Сил України» (Частина II, Батальйон, Рота) (далі по тексту - Бойовий Статут).
Відповідно до розділу 1 Бойового Статуту: до основних принципів ведення сучасного загальновійськового бою належать: постійна бойова готовність військових частин і підрозділів; відповідність бойових завдань підрозділів їх бойовим можливостям; раптовість дій і застосування військової хитрості (введення противника в оману); рішуче зосередження зусиль на головному напрямку та у вирішальний момент; маневр підрозділами та вогнем; рішучість, активність і безперервність ведення бою; організація і підтримання безперервної взаємодії; тверде і безперервне управління підрозділами; всебічне забезпечення бою; надійний захист військ; завчасне створення резерву сил та засобів; своєчасне відновлення боєздатності підрозділів; повна напруга моральних і фізичних сил в інтересах виконання бойового завдання тощо.
У ході ведення бою (дій) можуть додатково визначатися бойові завдання підрозділам, окремі питання взаємодії, управління і всебічного забезпечення.
Бойовий Статут також визначає поняття «всебічне забезпечення бою (дій)», яке полягає в організації та здійсненні заходів, спрямованих на збереження боєздатності підрозділів, їх підготовку та ефективне застосування під час виконання бойового завдання. Воно проводиться як під час підготовки, так і в ході ведення бою (дій). У батальйоні (роті) організовуються та здійснюються бойове, морально-психологічне, технічне, тилове, інженерне, медичне забезпечення.
Тилове забезпечення організовується і здійснюється у всіх видах бою та у повсякденній діяльності військ з метою підтримання їх у боєздатному стані і створення для них сприятливих умов щодо виконання поставлених завдань. Тилове забезпечення включає матеріальне, технічне, інженерне тощо.
Матеріальне забезпечення організовується і здійснюється з метою своєчасного і повного задовольняння потреб частин (підрозділів) у зброї, боєприпасах, 'техніки, пальним, продовольчим, речовим, інженерним, хімічним, квартирним і іншому майні, матеріалах і спеціальних рідин різного призначення, а також у воді.
Технічне забезпечення здійснюється з метою підтримки бойової готовності та боєздатності батальйону, шляхом укомплектування її зброєю і технікою, забезпечення ракетами, боєприпасами усіх видів і військовотехнічним майном, підтримки їх в справному стані і готовності до бойового застосування, відновлення пошкоджених (несправних) озброєння і техніки та своєчасного повернення їх у дію.
Отже, комісіями при складанні Акту перевірки та службового розслідування не враховані положення Бойового Статуту та те, що бойовим завданням може бути не лише ураження противника стрільбою (пуском) з різних видів зброї, а інші завдання, передбачені Бойовим Статутом, в тому числі з фінансового, тилового, матеріально-технічного та іншого забезпечення.
Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п.8.3 Акту №41 та наказу від 26.02.2024 №60 виплати, здійснені військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , визначені в Додатку №2, здійснені з чітким дотриманням Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.08.2018 №260 та постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.
Однак, незважаючи на те, що позивач, так само, як і інші військовослужбовці, виконував бойові завдання на підставі тих же бойових розпоряджень та наказів, у тій же місцевості, у складі одного і того ж самого підрозділу, у тій же зоні бойових дій, перебуваючи безпосередньо на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових завдань військової частини першого ешелону, що документально підтверджено, проведені йому виплати додаткової грошової винагороди, комісіями, а також наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2024 №60 віднесені до категорії фінансових ризиків, що призвели до виникнення переплат. 
При цьому, конкретні підстави (відсутність документального підтвердження тощо) віднесення таких виплат позивачу до фінансових ризиків, ані матеріали службового розслідування (Акт №41), ані наказ від 26.02.2024 №60 не містять.
Відповідачем не надана оцінка фактичним обставинам справи, зокрема, не зазначено, які саме бойові розпорядження та інші документи щодо безпосередньої участі у бойових завданнях, не підтверджували виконання позивачем бойових завдань на лінії бойового зіткнення на глибину першого ешелону, з яких причин вони визнані такими, що не відповідають встановленим вимогам. Посилання відповідача на те, що бойові завдання, зазначені в бойових розпорядженнях, не відповідають посадовим обов`язкам, є формальним, не конкретизують, чому завдання, які виконувались позивачем, не відносяться до бойових, зазначені посилання ґрунтуються лише на припущеннях.
Більше того, у акті службового розслідування зазначено, що вина військовослужбовців відсутня. Причинами існування можливого внутрішнього фінансового ризику відносно певної категорії військовослужбовців, зазначених в Додатку №1 до даного акту службового розслідування, є неоднозначність трактування норм, зазначених в наказі Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (із змінами).
Колегія суддів звертає увагу, що питання повернення нарахованих та виплачених одноразових додаткових видів грошового забезпечення не врегульовані положеннями спеціального законодавства.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Враховуючи, що спеціальним законодавством, яким врегульовано порядок оплати праці військовослужбовців, не визначено підстав утримання з їх грошового забезпечення, тому за аналогією закону до спірних відносин слід застосувати норми Кодексу законів про працю України та Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст.127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.
Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) роботодавця:
1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках роботодавець вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми;
2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію;
3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).
Згідно зі ст.6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160 (далі по тексту – Закон №160) особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до ч.ч. 2-4 ст.8 Закону №160 у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.
Втім, у ході судового розгляду не встановлено, що позивач є винною особою у розумінні Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» під час отримання нарахованої роботодавцем на підставі відповідного наказу про виплату додаткової винагороди. Кошти нараховані та виплачені позивачу самостійно, на підставі чинних та діючих на час виплати коштів наказів.
Отже, отриману суму додаткової винагороди не можна вважати шкодою, завданою з вини працівника підприємству, установі, організації, яка відраховується з заробітної плати працівника.
Разом з тим, п.1 ч.1 ст.1215 Цивільного кодексу України передбачено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Таким чином, безпідставно набуті грошові кошти підлягають поверненню у разі, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; у разі недобросовісності з боку набувача, по-третє, у разі скасування наказу відповідного командира про звільнення військовослужбовця.
Враховуючи, що нарахування та виплата позивачу  додаткової винагороди здійснена відповідачем добровільно, про наявність рахункових помилок позивачем не повідомлялось, фактів недобросовісності позивача не встановлено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відрахування з сум грошового забезпечення позивача переплати додаткових видів грошового забезпечення, шляхом утримання 20 відсотків грошових коштів з щомісячного грошового забезпечення до повного погашення суми здійсненої переплати за вересень 2023 року в сумі 16333,33 грн, за листопад 2023 року в сумі 49000,00 грн.
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що командир військової частини НОМЕР_1 діяв під примусом, візуючи та підписуючи відповідні накази про виплату додаткової винагороди позивачу.
При цьому, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що свідчать про недобросовісність позивача, а також протиправність отримання додаткової винагороди.
Як вбачається з матеріалів службового розслідування та наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 26.02.2024 №60 в діях позивача, порушень, передбачених п.15 розділу XXXIV Порядку №260, не виявлено, а отже позбавлення його додаткової грошової винагороди за наявності фінансових ризиків суперечить чинному законодавства.
Оскільки виплата позивачу додаткової винагороди, яка є частиною грошового забезпечення, проведена військовою частиною добровільно, також відсутня недобросовісність позивача в нарахуванні йому додаткової винагороди, рішення відповідача щодо відрахування з сум грошового забезпечення позивача переплати додаткових видів грошового забезпечення, шляхом утримання 20 відсотків грошових коштів з щомісячного грошового забезпечення до повного погашення суми здійсненої переплати за вересень 2023 року в сумі 16333,33 грн, за листопад 2023 року в сумі 49000,00 грн, є протиправним та підлягає скасуванню.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування пункту 6 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2024 №60 «Про результати службового розслідування щодо перевірки дотримання вимог порядку виплат додаткової винагороди окремих категорій військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 » про здійснення відрахування встановленим порядком з належних сум грошового забезпечення, з військовослужбовців, зазначених в Додатку №1, доданого до Акту службового розслідування від 26.02.2024 №41, переплати додаткових видів грошового забезпечення, шляхом утримання 20 відсотків грошових коштів з щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців, до повного погашення суми здійсненої переплати, в частині, що стосується капітана, начальника фінансово-економічної служби ОСОБА_1 за вересень 2023 року в сумі 16333,33 грн, за листопад 2023 року в сумі 49000,00 грн; про невідкладну підготовку та направлення повідомлення разом із витягом цього наказу до нових місць несення служби військовослужбовців, які зазначені в Додатку №1 до акту службового розслідування, для організації стягнення за теперішнім місцем проходження служби з належних їм сум грошового забезпечення безпідставно отриману додаткову грошову винагороду за період вересня - листопада 2023 року, шляхом утримання 20% грошових коштів з щомісячного забезпечення до повного погашення, в частині, що стосується капітана, начальника фінансово-економічної служби ОСОБА_1 .
Інші доводи і заперечення сторін, з урахуванням наведеного, на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Таким чином, розглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого  висновку про задоволення позовних вимог.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 по справі № 480/4528/24  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    І.М. Ральченко