Дата документу 10.07.2025 Справа № 333/10245/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 333/10245/24
Провадження №22-ц/807/1101/25
Головуючий в 1-й інстанції – Холод Р.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року                                 місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С. В.,	
суддів:	Кочеткової І.В., Полякова О.З.	

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Базика Олексія Павловича на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2025 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 28 березня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень, про зарахування сплачених коштів в рахунок аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

       У листопаді 2024 року адвокат Базик О.П., діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень, про зарахування сплачених коштів в рахунок аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.10.2020 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області видано судовий наказ по справі № 937/7291/20, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.10.2020 року та до повноліття дочки. До повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України (24.02.2022 року) та окупації міста Мелітополь, позивач сплачував аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 готівкою відповідачці. Однак, в серпні 2022 року відповідачка, разом зі спільною дитиною, виїхали до Німеччини. За домовленістю з відповідачкою, позивач відкрив в АТ «Універсал Банк» (Монобанк) рахунок НОМЕР_1 на доньку ОСОБА_3 , доступ до якого має відповідачка. Так, з 20.04.2022 року по 29.10.2023 рік позивачем перераховано на вказаний рахунок грошові кошти у розмірі 63 000,00 грн., у якості аліментів на доньку ОСОБА_3 , що підтверджується випискою по рахунку. Крім того, після окупації військами російської федерації міста Мелітополь та термінової евакуації з міста позивача, відповідачки та їх спільної дитини, державним виконавцем не повідомлялося позивача в який спосіб будуть стягуватися аліменти на утримання дитини. Лише в грудні 2023 року позивач отримав в застосунку Дія постанову державного виконавця про арешт коштів боржника, з якої вбачається, що заборгованість позивача по сплаті аліментів, з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, становить 55584,54 грн. Позивач звертався до державного виконавця про зарахування сплачених коштів в рахунок оплати аліментів, який відмовився це робити, мотивуючи тим, що сплата аліментів мала б відбуватися через державну виконавчу службу.

       Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2025 року, позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), третя особа – Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Залізнична, буд.9а, код ЄДРПОУ: 43315529), про зарахування сплачених коштів в рахунок аліментів – залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Базика Олексія Павловича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що факт перебування банківської картки у відповідачки та зняття з неї готівки, підтверджується випискою по банківському рахунку. Також, вказана виписка підтверджує поповнення картки саме позивачем. В АТ «Універсал Банк» при здійсненні платежу не можливо вказати його призначення, тому в переказах не зазначено, що переказані кошти є аліментами.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

       Судом першої інстанції встановлено, що судовим наказом Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.10.2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.10.2020 року та до повноліття дочки.

       03.12.2020 року ОСОБА_2 звернулася до Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС ПСМУМЮ (м.Дніпро) із заявою про примусове виконання судового наказу про стягнення аліментів.

       20.10.2022 року ОСОБА_2 звернулася до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою, в якій зазначила, що вона є стягувачем у виконавчому провадженні №63812250 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання дитини. Останнє перерахування коштів за вказаним провадженням було 14.02.2022 року в сумі 4 874,23 грн. На підставі викладеного, вона просила стягнути аліменти з ОСОБА_1 та надала свої банківські реквізити (IBAN: НОМЕР_4 ).

       02.11.2022 року начальником управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області ПМУМЮ (м. Дніпро) Визвілко Т. доручено заступнику начальника Управління – начальнику відділу примусового виконання рішень у Запорізькій області ПМУМЮ (м. Дніпро) Половнікову Р. прийняти до виконання виконавче провадження №63812250, яке перебуває на виконанні Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС ПСМУМЮ (м.Дніпро) та вжити передбачених чинним законодавством про виконавче провадження заходів з метою вирішення питань, вказаних у зверненні ОСОБА_2 

       04.11.2022 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УЗПВР у Запорізькій області ПМУМЮ (м. Дніпро) Біланом Д.Г. прийнято виконавче провадження №63812250 з примусового виконання судового наказу №937/729/20, виданого 23.10.2020 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області

       Того ж дня, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УЗПВР у Запорізькій області ПМУМЮ (м. Дніпро) Частюком В.О. винесено постанову про передачу вищевказаного виконавчого провадження.

       08.11.2022 року старшим державним виконавцем Частюком В.О. направлено до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» вимогу виконавця, в якій останній вимагає стягнуті з ОСОБА_1 кошти на виконання виконавчого провадження №63812250 перераховувати на рахунок відділу з призначенням платежу: оплата боргу по ВП №63812250.

       Відповідно до платіжної інструкції №238 від 06.02.2023 року, Південне МРУ МЮ (м. Одеса) перерахувало ОСОБА_2 13 228,62 грн. (аліменти, стягнуті з ОСОБА_1 по судовому наказу №937/729/20).

       Як вбачається з платіжної інструкції №601 від 21.02.2023 року, Південне МРУ МЮ (м. Одеса) перерахувало ОСОБА_2 860,61 грн. (аліменти, стягнуті з ОСОБА_1 по судовому наказу №937/729/20).

       Згідно з розрахунку №63812250 заборгованості зі сплати аліментів, станом на грудень 2023 року борг ОСОБА_1 становить 50 531,40 грн.

       07.12.2023 року старшим державним виконавцем Частюком В.О. у вищевказаному виконавчому провадженні винесено постанову про арешт коштів боржника.

       Відповідно до платіжної інструкції №22995 від 12.03.2024 року, Південне МРУ МЮ (м. Одеса) перерахувало ОСОБА_2 2 517,67 грн. (аліменти, стягнуті з ОСОБА_1 по судовому наказу №937/729/20).

       Згідно з розрахунку №63812250 заборгованості зі сплати аліментів, станом на серпень 2024 року борг ОСОБА_1 становить 70 490,47 грн.

       23.09.2024 року старшим державним виконавцем Частюком В.О. у вищевказаному виконавчому провадженні винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування транспортними засобами, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

       Відповідно до платіжної інструкції №8297 від 16.09.2024 року, Південне МРУ МЮ (м. Одеса) перерахувало ОСОБА_2 0,49 грн. (аліменти, стягнуті з ОСОБА_1 по судовому наказу №937/729/20).

       Згідно платіжної інструкції №35051 від 13.12.2024 року, Південне МРУ МЮ (м. Одеса) перерахувало ОСОБА_2 2 557,91 грн. (аліменти, стягнуті з ОСОБА_1 по судовому наказу №937/729/20).

       Відповідно до платіжної інструкції №36315 від 29.01.2025 року, Південне МРУ МЮ (м. Одеса) перерахувало ОСОБА_2 2 557,91 грн. (аліменти, стягнуті з ОСОБА_1 по судовому наказу №937/729/20).

       Згідно з розрахунку №63812250 заборгованості зі сплати аліментів, станом на січень 2025 року борг ОСОБА_1 становить 64 377,46 грн.

       Відмовляючи у задоволенні вимог позову, суд першої інстанції виходив з того, що добровільне зарахування заявником коштів на банківський рахунок, відкритий на ім`я доньки (навіть якщо б воно мало місце та було доведеним) не дає підстави державному виконавцю не виконувати рішення суду з урахуванням його резолютивної частини. На підтвердження відкриття рахунку № НОМЕР_1 на доньку ОСОБА_3 та про перерахування на вказаний рахунок грошових коштів у розмірі 63 000,00 грн., позивачем надано виписку про рух коштів по картці, відповідно до якої клієнт - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач, зараховуючи грошові кошти на вказану картку, фактично лише перераховував їх з однієї картки, яка перебувала у нього, на іншу картку, яка також фізично знаходилась у нього. Жодних доказів того, що банківський рахунок, зазначений у виписці про рух коштів на картці, відкритий саме на ім`я дитини та що картка перебуває у ОСОБА_2 сторона позивача не надала. Крім того, позивач прохав зарахувати грошові кошти як аліменти по 14 перерахуванням. По кожному з них сторона позивача не надала доказів, що призначення цих перерахувань – сплата аліментів, відповідно до рішення суду.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої і другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Статтею 181 СК України визначені способи виконання батьками обов`язку щодо утримання дитини.

Зокрема, згідно з частинами першою - третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі, зокрема, зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Статтею 71 Закону України "Про виконавче провадження" визначений порядок примусового стягнення аліментів за рішенням суду.

За змістом вищевказаних норм саме на державного виконавця покладений обов`язок виконання судового рішення про стягнення аліментів.

Установивши, що позивач як боржник у виконавчому провадженні з примусового виконання судового наказу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області № 937/7291/20, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.10.2020 року та до повноліття дочки, у порядку передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", не сплачує аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітньої доньки, а надані ним докази про добровільну сплату коштів на банківські рахунки, відкриті на позивача, не свідчать про виконання ним обов`язку щодо виконання зазначеного судового рішення, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову.

Крім того, слід зазначити, що доводи відповідача спростовуються матеріалами виконавчого провадження, в яких наявна заява ОСОБА_2 від 20.10.2022 року, відповідно до якої остання звернулася до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) і повідомила, що вона є стягувачем у виконавчому провадженні №63812250 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання дитини. Останнє перерахування коштів за вказаним провадженням було 14.02.2022 року в сумі 4 874,23 грн. На підставі викладеного, вона просила стягнути аліменти з ОСОБА_1 та надала свої банківські реквізити (IBAN: НОМЕР_4 ).

Наявна заява підтверджує, що платежі проведені позивачем з квітня 2022 року по жовтень 2022 року на рахунок № НОМЕР_1 , у разі, якщо відповідачка дійсно користувалася таким рахунком, не є аліментами, оскільки остання сума сплачених аліментів датована 14.02.2022 року, або про такий рахунок відповідачці нічого не відомо, зважуючи також на те, що в цій же заяві стягувачка зазначає інший рахунок для сплати аліментів. 

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Базика Олексія Павловича залишити без задоволення.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 10 липня 2025 року.

Головуючий                                        С. В. Кухар

Судді:                                                                        І.В. Кочеткова

                                                                       О.З. Поляков