П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/16461/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Михайлов О.О. 
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
26 червня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Мацького Є.М.  Сушка О.О. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у якому просила суд:
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 13.09.2024 №213050040758.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 період роботи з 02.09.2002 по 31.08.2003.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" частини першої статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з 06.09.2024.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.12.2024 позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 09.09.1986 року період роботи з 02.09.2002 року по 31.08.2003 рік не зараховано до стажу за вислугу років, оскільки посада методист не передбачена Постановою Кабінету Міністрів України "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" №909 від 04.11.1993. 
Позивач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2025, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася 06.09.2024 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно п. 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-VI (Закон № 1058).
За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та рішенням від 13.09.2024 № 213050040758 позивачу відмовлено у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу за вислугу років.
Зазначено, що страховий стаж особи становить 37 років 8 місяців 5 днів, стаж за вислугу років 24 роки 8 місяців 18 днів станом на 11.10.2017.
Вважаючи, що відповідачі порушили її права, позивач звернулась до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що період роботи ОСОБА_1 з 02.09.2002 по 31.08.2003 повинен зараховуватись до стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років. Враховуючи те, що спеціальний стаж роботи позивачки на посадах, які дають право на призначення їй спірної пенсії, а саме - визнаний Управлінням спеціальний 24 роки 08 місяців 8 днів та підтверджений у судовому порядку період роботи з 02.09.2002 по 31.08.2003, у сукупності складають більше необхідного та визначеного пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стажу у 25 років.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Згідно із пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII (в редакції з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Відповідно до абзаців першого, другого частини п`ятої статті 15 Закону України від 23.05.1991 №1060-XII «Про освіту», чинного у період роботи позивачки, за результатами атестації дошкільних, середніх, позашкільних та професійно-технічних навчальних закладів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері освіти, місцеві органи управління освітою у межах своїх повноважень, зокрема, визначають відповідність освітніх послуг, які надаються навчальними закладами, державним стандартам певного освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівня.
Згідно із частиною першою статті 20 Закону України «Про освіту» навчальний заклад очолює його керівник (завідуючий, директор, ректор, президент тощо).
Стаття 29 Закону України «Про освіту» передбачає, що структура освіти включає, у тому числі, дошкільну освіту; загальну середню освіту; позашкільну освіту.
Відповідно до статті 34 Закону України «Про освіту» дошкільними навчальними закладами є, зокрема, дошкільні навчальні заклади (дитячі садки); дошкільні навчальні заклади (центри розвитку дитини).
Згідно із частини першої статті 39 Закону України «Про освіту» до позашкільних навчальних закладів належать: палаци, будинки, центри, станції дитячої, юнацької творчості, учнівські та студентські клуби, дитячо-юнацькі спортивні школи, школи мистецтв, студії, початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади, бібліотеки, оздоровчі та інші заклади.
За змістом частин першої - четвертої статті 21 Закону України «Про позашкільну освіту» педагогічним працівником позашкільного навчального закладу повинна бути особа з високими моральними якостями, яка має вищу педагогічну або іншу фахову освіту, належний рівень професійної підготовки, здійснює педагогічну діяльність, забезпечує результативність та якість своєї роботи, фізичний та психічний стан здоров`я якої дозволяє виконувати професійні обов`язки в позашкільних навчальних закладах. Педагогічним працівником позашкільного навчального закладу може бути також народний умілець з високими моральними якостями за умови забезпечення належної результативності навчально-виховного процесу.
Перелік посад педагогічних працівників системи позашкільної освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Права, обов`язки та соціальні гарантії для педагогічних працівників позашкільного навчального закладу визначаються Конституцією України, Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.
Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 №963, за змістом абзаців першого, другого якого, до посад педагогічних працівників відносяться, зокрема, методист.
У розумінні статті 50 Закону України «Про освіту» учасниками навчально-виховного процесу є: діти дошкільного віку, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти; керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти; батьки або особи, які їх замінюють, батьки-вихователі дитячих будинків сімейного типу; представники підприємств, установ, кооперативних, громадських організацій, які беруть участь у навчально-виховній роботі.
Відповідно до абзаців першого, другого частини першої статті 5 Закону України від 11.07.2001 №2628-III «Про дошкільну освіту» систему дошкільної освіти становлять, у тому числі, дошкільні навчальні заклади незалежно від підпорядкування, типів і форми власності.
Типи дошкільних навчальних закладів визначає стаття 12 Закону України «Про дошкільну освіту», згідно з положеннями якої відповідно до потреб громадян України створюються такі дошкільні навчальні заклади, зокрема, дошкільний навчальний заклад (ясла) для дітей віком від двох місяців до трьох років, де забезпечуються догляд за ними, а також їх розвиток і виховання відповідно до вимог Базового компонента дошкільної освіти; дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) для дітей віком від двох місяців до шести (семи) років, де забезпечуються догляд за ними, розвиток, виховання і навчання відповідно до вимог Базового компонента дошкільної освіти; дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) для дітей віком від трьох до шести (семи) років, де забезпечуються їх розвиток, виховання і навчання відповідно до вимог Базового компонента дошкільної освіти (абзаци перший-третій).
Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що для задоволення освітніх потреб громадян дошкільний навчальний заклад може входити до складу навчально-виховного комплексу "дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад", "загальноосвітній навчальний заклад - дошкільний навчальний заклад" або до складу об`єднання з іншими навчальними закладами.
Дошкільні навчальні заклади можуть бути державної, комунальної та приватної форм власності (частина перша статті 15 Закону України «Про дошкільну освіту»).
Абзацами першим, третім статті 27 Закону України «Про дошкільну освіту» також установлено, що учасниками навчально-виховного процесу у сфері дошкільної освіти є: директори (завідуючі), заступники директора (завідуючого) з навчально-виховної (виховної) роботи, вихователі-методисти, вихователі, старші вихователі, вчителі (усіх спеціальностей), вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи, соціальні педагоги, інструктори з праці, інструктори з фізкультури, інструктори слухового кабінету, музичні керівники, керівники гуртків, студій, секцій, інших форм гурткової роботи та інші спеціалісти.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.
До такого Переліку віднесено посади: завідуючі, вихователі-методисти, вихователі, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи дошкільних навчальних закладів всіх типів, а також директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи позашкільних навчальних закладів.
Відтак, необхідними умовами для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е»   статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є наявність спеціального стажу роботи та посади, що дає право на призначення пенсії згідно з переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Встановлено, що позивач у період з 02.09.2002 по 31.08.2003 працювала методистом ІІ категорії Станції юних техніків (в подальшому Херсонський міський центр науково-технічної творчості учнівської молоді херсонської міської ради), що є навчальним закладом у розумінні вищевикладених норм законодавства.
Посада методиста позашкільного навчального закладу напряму не зазначена у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. 
Разом з цим, така посада згідно з Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників належить до посад педагогічних працівників, у тому числі закладів позашкільної освіти.
Частиною четвертою статті 21 Закону України «Про позашкільну освіту», який у спірних правовідносинах є спеціальним, за педагогічними працівниками позашкільного навчального закладу, до яких належать й особи, які працюють на посаді методиста, закріплено право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.
Законом України «Про позашкільну освіту» визначено учасників навчально-виховного процесу в позашкільному навчальному закладі, до яких віднесено директор, заступники директора позашкільного навчального закладу. Такі назви передбачені у Національному класифікаторі України ДК 003№2010 «Класифікатор професій», затвердженому наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327.
Однак, відповідно до Примітки 2 Додатку В до Класифікатору професій, за потребою користувача для внутрішнього використання назви посад (професій) можуть розширюватися термінами і словами, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності за умови дотримання лаконічності викладення.
З урахуванням наведеного, період роботи ОСОБА_1 з 02.09.2002 по 31.08.2003 повинен зараховуватись до стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років. Як наслідок, спеціальний стаж роботи позивачки на посадах, які дають право на призначення їй спірної пенсії, а саме - визнаний Управлінням спеціальний 24 роки 08 місяців 8 днів та підтверджений у судовому порядку період роботи з 02.09.2002 по 31.08.2003, у сукупності складають більше необхідного та визначеного пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стажу у 25 років.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Мацький Є.М.    Сушко О.О.