УХВАЛА

20 червня 2025 року 
м. Київ

справа №320/709/22
адміністративне провадження №К/990/18510/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Білак М. В., Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2025 року       
у справі № 320/709/22 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів у розмірі 21 446,11грн.,
УСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила:
- стягнути з ОСОБА_1 , на користь Військової частини НОМЕР_1 , завдану шкоду у сумі 21446,11 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2025 року,  адміністративний позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 завдану шкоду у розмірі 21 446 (двадцять одна тисяча чотириста сорок шість) грн 11 коп.      
Не погоджуючись із рішеннями попередніх інстанцій, відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від  20 травня 2025 року залишено без руху касаційну скаргу та надано позивачу строк на усунення недоліків касаційної скарги тривалістю у 10 днів для усунення недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції касаційної скарги в новій редакції із зазначенням підстав (підстави), на яких подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 КАС України підстави (підстав) (пункт 4 частини другої статті 330 КАС України), з належним її обґрунтуванням.
02 червня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга у новій редакції на виконання ухвали Верховного Суду від 20 травня 2025 року.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Разом з тим, перевіривши касаційну скаргу у новій редакції, судом встановлено, що позивач вказує пункт 1 частину 4 статті 328 КАС України як підставу касаційного оскарження. Так скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції було допущення неврахування практики Верховного Суду щодо застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки; збитків (шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками (шкодою); наявності вини особи, яка заподіяла збитки (шкоду). За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Відповідні висновки висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №910/20261/16, постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі  №923/1315/16, від 04.04.2018 у справі №910/2018/17, від 07.05.2020 у справі №910/5100/19, від 04.12.2018 у справі №910/21493/17, від 27.08.2019 у справі №914/1619/18, від 24.02.2021 у справі №904/982/19.
В ухвалі Верховного Суду від  20 травня 2025 року скаржнику було роз`яснено умови прийнятності пункт 1 частину 4 статті 328 КАС України як підстави касаційного оскарження. Однак скаржник формально підійшов до усунення недоліків касаційної скарги. 
Оскільки, посилаючись повторно на неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, заявник не вказує конкретну норму права, яку застосовано судом апеляційної інстанції без урахування висновку Верховного Суду. Також заявник не наводить обґрунтування, які б свідчили про подібність правовідносин у цій справі та у справах, у яких Верховним Судом, на його думку, були зроблені висновки. 
Разом з тим, скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції було допущено порушення норм процесуального та матеріального, а саме: невірне застосування та неврахування судової практики у правовідносинах відшкодування завданої шкоди ст. 1166 ЦКУ, ст. 1 та ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі». Крім того, суд не з`ясував всіх обставин справи та не дав належної правової оцінки діянням відповідача, не дослідив обставини проведення службового розслідування щодо відповідача, та не надав оцінки наявності у діях відповідача вини.
При цьому, зазначаючи про неврахування судової практики у правовідносинах відшкодування завданої шкоди, скаржник не зазначає конкретні висновки Верховного Суду, які було не враховано. Разом з тим, суди попередніх інстанцій не застосовували ст. 1166 ЦКУ при вирішенні даного спору.
Також скаржник вказує на неврахування судом апеляційної інстанції висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.03. 2020 у справі № 814/2281/16 щодо застосування положення статті 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі». Проте, суди попередніх інстанцій не застосовували  п. 4 ч. 1 ст. 1 відповідного Закону при вирішенні даної справи, так як і в постанові Верховного Суду, на яку посилається скаржник, також не було застосовано дана норма.
Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеним наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Окрім того, скаржник вказує на порушення норм процесуального права, але при цьому не посилається на конкретний пункт  частини другої та/або третьої статті 353 КАС України (п. 4 ч. 4 ст. 328 КАС України), та не зазначає у чому саме полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
Зміст касаційної скарги зводиться до незгоди відповідача із оскаржуваними судовими рішеннями та обґрунтування такої незгоди відповідними посиланнями на нормативно-правові акти України, а також посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В решті доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, що виходить за межі повноважень касаційного суду.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені  статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до частини другої  статті 121 КАС України  встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
З огляду на те, що скаржником подано заяву про усунення недоліків без усунення визначених недоліків, Суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги.
Керуючись  статтею 121 КАС України, -
УХВАЛИВ:
Продовжити  ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 20 травня 2025 року, на десять днів з дня вручення копії цієї ухвали.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційну скаргу разом із доданими до неї матеріалами буде повернуто.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                В. Е. Мацедонська 

Судді                                                                                                    М. В. Білак

                                                                                                    Ж. М. Мельник-Томенко