ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 р. 	Справа № 520/34907/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 05.02.25  у справі № 520/34907/24
за позовом    ОСОБА_1  
до     ІНФОРМАЦІЯ_1 ,     ІНФОРМАЦІЯ_2 ,     ІНФОРМАЦІЯ_3        
про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретного управлінського волевиявлення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі за текстом також – відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі за текстом також – відповідач 2), ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі за текстом також – відповідач 3), в якому просив:
1) визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_4 ) щодо внесення до обліково-послужної картки ОСОБА_1 запису про визнання його непридатним до військової служби без зазначення про виключення з військового обліку, що не відповідає протоколу № 17 від 09.02.2017 засідання військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
2) визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо надання суперечливої інформації щодо наявності/відсутності документів, що підтверджують виключення ОСОБА_1 з військового обліку, зокрема, зазначеної в листах № 2787/ВОБ від 12.07.2024 та № 1964 від 25.07.2024;
3) визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо надання відмови, вираженої у формі листа №2787/ВОБ від 12.07.2024 за підписом ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 на заяву ОСОБА_1 від 03.03.2024 про приведення військово-облікових документів відповідно до протоколу військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_7 №17 від 09.02.2017 ІНФОРМАЦІЯ_5 та надання довідки про виключення з військового обліку; 
4) визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_8 ) щодо взяття на військовий облік та подальшого зняття з нього ОСОБА_1 14.02.2017, що суперечить рішенню ВЛК про його виключення з військового обліку;
5) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо ненадання відповіді на заяви ОСОБА_1 від 03.03.2024 про внесення змін до військово-облікових документів та надання довідки про виключення з військового обліку;
6) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 внести зміни до обліково-послужної картки ОСОБА_1 , зазначивши про його виключення з військового обліку на підставі протоколу № 17 від 09.02.2017 засідання військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
7) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 видати ОСОБА_1 довідку або інший офіційний документ, що підтверджує його виключення з військового обліку на підставі зазначеного протоколу; 
8) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_8 здійснити всі необхідні дії для приведення облікових даних ОСОБА_1 у відповідність до рішення ВЛК про його виключення з військового обліку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року позов залишено без задоволення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає його упередженим, всі доводи позивача були проігноровані судом, а докази, надані відповідачем, є недостовірними і неналежними.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач, із посиланням на обставини справи, зауважує, що некоректно внесені ІНФОРМАЦІЯ_5 дані щодо проходження ОСОБА_1 військово-лікарської комісії в лютому 2017 року не тільки спричиняють перешкоди самому позивачу, але й виключають обов`язок позивача самостійно стати на військовий облік, оновлювати військово-облікові дані, а також повторно проходити ВЛК. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначає, що згідно з п. 15 копії складеної відносно заявника обліково-послужної картки до тимчасового посвідчення № НОМЕР_1 заявник визнаний непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним до військової служби у воєнний час. Однак суд першої інстанції ігнорує той факт, що даний запис стосується рішення ВЛК РВК міста Керч, що ОСОБА_1 проходив в 2009 році за графою І наказу МОУ N402, як призовник у мирний час. В свою чергу запис, що був зроблений за п. 22 копії складеної відносно ОСОБА_1 обліково-послужної картки до тимчасового посвідчення № НОМЕР_1 , де він як заявник визнаний непридатним до військової служби, стосується рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_9 . Дану комісію ВЛК ОСОБА_1 проходив в 2017 році у воєнний час. Також суд першої інстанції стверджує, що начебто правом на проходження військово-лікарської комісії після 09.02.2017 заявник не скористався. Однак відомості, що були внесені до військово-облікових документів ОСОБА_1 . Шевченківським і ІНФОРМАЦІЯ_8 , виключають необхідність проходження ОСОБА_1 повторного переогляду ВЛК. Окрім того, судом першої інстанції проігноровані доводи позивача стосовно того факту, що ОСОБА_1 проходив ВЛК в 2017 році у воєнний час. Посилаючись в оскаржуваному рішенні на ст. 17, 65 Конституції України, суд першої інстанції повністю ігнорує тяжкі наслідки як для ОСОБА_1 , так і для держави Україна, до яких призвели протиправні дії співробітників ІНФОРМАЦІЯ_10 на момент вчинення протиправних дій) та ІНФОРМАЦІЯ_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 на момент вчинення протиправних дій). Також суд першої інстанції посилається на пункти Положення 402 наказу МОУ, згідно з якими передбачена можливість оскарження рішень ВЛК. Однак у своїй позовній заяві ОСОБА_1 жодним чином не ставить під сумнів саме рішення ВЛК, а просить визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_11 в частині внесення некоректних даних в обліково-послужну картку до тимчасового посвідчення ОСОБА_1 . Окрім того, на думку суду першої інстанції, матеріали справи не містять достатніх даних про набуття заявником 09.02.2017 права на виключення з військового обліку. Разом із тим, позивач наголошує, що в порушення діючого законодавства на момент проходження ним ВЛК йому не було надано на руки копію постанови ВЛК від 09.02.2017 з відповідним рішенням ВЛК щодо непридатності до військової служби. Окрім того, позивач уважає недостовірним і неналежним доказ, наданий відповідачем - 1, у вигляді скан-копії роздрукованих і нібито завірених документів (Книги протоколів ВЛК).
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Також в апеляційній скарзі позивач заявив клопотання про визнання недостовірним і неналежним доказ, наданий відповідачем - 1, під назвою "книга протоколів засідань військово-лікарської комісії" та витребувати і оглянути оригінал наданого доказу під назвою "книга протоколів засідань військово-лікарської комісії".
Відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, розглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду у суді апеляційної інстанції, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_13 ; належить до громадянства України.
Відповідно до витягу з Єдиного демографічного реєстру заявником зареєстрована адреса місця проживання – АДРЕСА_1 . Указана адреса припадає на Київський район міста Харкова.
Згідно з проставленими відбитками штемпелів у тимчасовому посвідченні № НОМЕР_1 заявник знаходився на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_14 , звідки був знятий з обліку – 14.02.2017 без проставлення позначок про взяття на облік у подальшому.
Згідно з п. 22 копії складеної відносно заявника обліково-послужної картки до тимчасового посвідчення № НОМЕР_1 , заявник визнаний непридатним до військової служби. Цей запис здійснено рукописним способом.
Разом із тим, згідно з п. 15 копії складеної відносно заявника обліково-послужної картки до тимчасового посвідчення № НОМЕР_1 , заявник визнаний непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним до військової служби у воєнний час. Цей запис здійснено друкованим способом.
Довідки про проходження позивачем військово-лікарської комісії до матеріалів справи ані заявником, ані жодним із суб`єктів владних повноважень – відповідачів подано не було.
За твердженням відповідача 1 – ІНФОРМАЦІЯ_9 під позицією № 3 у книзі протоколів засідань ВЛК Протокол № 17 від 09.02.2017 дійсно згаданий заявник, але у якості такого, що отримав рішення ВЛК про непридатність до військової служби у мирний час та обмежену придатність до військової служби у воєнний час.
Суд першої інстанції зауважив, що зафіксована у копії згаданого документа позначка про стан здоров`я людини на момент проходження ВЛК – 09.02.2017 явно, очевидно та неспростовно виключає прийняття відповідним суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення у вигляді рішення про непридатність до військової служби, оскільки є підставою виключно для висновку – «Непридатні до військової служби в мирний час, обмежено придатні у воєнний час».
При цьому непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку станом на 09.02.2017 за чинною (як на той час, так і станом на момент розгляду справи судом) редакцією Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (затверджено Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800; далі за текстом – Положення № 402) була пов`язана з зовсім іншим індексом хвороби (захворювання).
01.03.2024 заявник склав на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 письмове звернення з приводу виключення з військового обліку.
01.03.2024 заявник склав на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 письмове звернення з приводу виключення з військового обліку.
У цих зверненнях у якості власної адреси заявником указано – АДРЕСА_2 .
За твердженням позивача відповідей на перелічені звернення не отримано.
Згідно з листом ІНФОРМАЦІЯ_6 від 12.07.2024 № 2787/ВОБ відсутні підстави для виключення заявника з військового обліку відповідно до ч. 6 ст. 37 Закону України від 25.03.1992 за №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу".
У цій відповіді в якості адреси заявника вказано - АДРЕСА_2 .
Згідно з листом ІНФОРМАЦІЯ_9 від 04.10.2022 №4-130 06.07.2022 унаслідок ракетного обстрілу була знищена частина документації цього органу військового управління.
Згідно з листом ІНФОРМАЦІЯ_15 від 24.11.2022 №13/4390 заявник за даними цього органу військового управління в якості військовозобов`язаного не значиться.
Стверджуючи про вчинення відповідачами 1 та 2 протиправної бездіяльності з приводу виключення позивача з військового обліку, останній звернувся до суду з указаним позовом.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що у даному конкретному випадку заявник взагалі не набув права на отримання окремого письмового документа про виключення з військового обліку (оскільки таке право не передбачене національним законом України), раніше отриманого військово-облікового документа до органу військового управління для проставлення позначки згідно з ч. 6 ст. 37 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" про виключення з військового обліку не подавав, станом на 09.02.2017 не набув права на виключення з військового обліку, оскільки чинна на той час редакція Положення № 402 виключала набуття такого права у зв`язку із відображеною у обліково-послужній картці до тимчасового посвідчення № НОМЕР_1 хвороби.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Частиною другою  статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до ст. 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості.
За приписами ст. 17 та ст. 65 Конституції України до обов`язків людини перед суспільством належить обов`язок з приводу захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності України у спосіб відбуття військової служби відповідно до закону.
Таким законом є Закон України від 25.03.1992 за № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Частиною 2 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно з п. 3 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 2232-ХІІ правовою основою військового обов`язку і військової служби є  Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За змістом ч. 9 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
У розумінні ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч. 6 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є видом військової служби.
Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: проходити медичний огляд згідно з рішеннями відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
З наведеної норми слідує, що до категорії військовозобов`язаних осіб належать не лише громадяни України чоловічої статі, котрі знаходяться на військовому обліку, але й громадяни України чоловічої стані, які повинні знаходитись на військовому обліку, проте не виконали цього публічного обов`язку з будь-яких причин.
Відповідно до ч. 13 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ обов`язковою складовою військового обов`язку є проходження медичного огляду.
Правила, процедури та механізми проходження медичного огляду деталізовані приписами Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (затверджено Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800; далі за текстом – Положення № 402).
Згідно з п. 1.2 підрозділу 1 Розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Військово-лікарська експертиза – це, зокрема, медичний огляд військовозобов`язаних.
Відповідно до п.п.1.1 підрозділу 1 Розділу ІІ Положення № 402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний час та під час дії особливого періоду.
У розумінні п.2.1 підрозділу 2 Розділу І Положення № 402 органами військово-лікарської експертизи є військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії. ВЛК приймають постанови у тому числі на виїзних засіданнях та, в окремих випадках (лікування за кордоном) - дистанційно.
Згідно з п.2.2 підрозділу 2 Розділу І Положення № 402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону.
Згідно з п.п. 2.5.1 підрозділу 2 Розділу І Положення № 402 до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК Десантно-штурмових військ; ІНФОРМАЦІЯ_16 ; ВЛК Сухопутних військ Збройних Сил України; ВЛК Сил спеціальних операцій Збройних Сил України; ВЛК інших закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності.
Підпунктом 2.5.3 підрозділу 2 Розділу І Положення № 402 передбачено, що до складу ВЛК (ЛЛК) ТЦК та СП входять медичні працівники закладу охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, визначеного рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (голови обласної, Київської міської військових адміністрацій, а також районних військових адміністрацій та військових адміністрацій населених пунктів).
За правилом п.п. 2.5.4 підрозділу 2 Розділу І Положення № 402 штатні і позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК (ЛЛК) з питань військово-лікарської та лікарсько-льотної експертизи підпорядковуються вищим штатним ВЛК.
Відповідно до п.п. 2.5.11 підрозділу 2 Розділу І Положення № 402 документи позаштатних ВЛК скріплюються печаткою закладу охорони здоров`я (установи), військової частини, в яких ці комісії утворені. 2.8.1. ВЛК ТЦК та СП створюється при районному (міському) ТЦК та СП.
Для керівництва і контролю за діяльністю цих комісій при ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя створюються відповідно Кримська республіканська, обласні, Київська міська та Севастопольська міська ВЛК.
Головою ВЛК районного (міського) ТЦК та СП призначається лікар, який пройшов тематичне удосконалення (підвищення кваліфікації) з питань військово-лікарської експертизи або має досвід виконання обов`язків у складі військово-лікарських комісій не менше одного року, наказом керівника районного ТЦК та СП після погодження з керівником районного (міського) державного або комунального закладу охорони здоров`я (установи), головою ВЛК обласного ТЦК та СП, Автономної Республіки Крим, ІНФОРМАЦІЯ_17 , 
ІНФОРМАЦІЯ_18 (Автономної Республіки Крим, ІНФОРМАЦІЯ_17 , ІНФОРМАЦІЯ_19 ) призначається начальник медичного відділення цього ТЦК та СП наказом керівника ТЦК та СП після погодження з начальником ВЛК регіону.
Персональний склад ВЛК при районному (міському), обласному ТЦК та СП визначається наказами відповідних керівників ТЦК та СП на підставі наданої начальником (керівником) закладу охорони здоров`я (установи) інформації про перелік медичних працівників, які залучаються до роботи ВЛК при районному (міському), обласному ТЦК та СП, із зазначенням їх спеціальностей.
Відповідно до п.п. 2.8.4 підрозділу 2 Розділу І Положення № 402 на ВЛК районного (міського) ТЦК та СП покладається огляд громадян відповідно до пункту 1.2  глави 1 розділу I, пункту 1.4 глави 1 розділу II цього Положення. Рішенням ВЛК регіону на ВЛК ТЦК та СП покладається огляд інших громадян.
Згідно з п.п. 2.8.5 підрозділу 2 Розділу І Положення № 402 у порядку контролю на ВЛК ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, області, міста Києва покладається огляд (переогляд) осіб відповідно до  пункту 1.2  глави 1 розділу I,  пункту 1.4  глави 1 розділу II цього Положення. У воєнний час перевірка свідоцтв про хворобу з постановами про непридатність до військової служби проводиться за наданими на розгляд з ТЦК та СП медичними документами, а за медичними показаннями - шляхом проведення контрольного медичного огляду перед направленням на затвердження в штатні ВЛК.
Пунктом 3.3 підрозділу 3 Розділу І Положення № 402 визначено, що скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».
Штатні ВЛК перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення оригіналів медичних документів або належним чином завірених їх копій.
Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП подаються за підпорядкованістю до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_17 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , обласних ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим. У разі незгоди громадянина з рішенням ВЛК при районному (міському) ТЦК та СП на підставі його заяви громадянин направляється для проходження ВЛК при обласному (Київському та Севастопольському міських) ТЦК та СП.
Згідно з п. 3.1 підрозділу 3 Розділу ІІ Положення № 402 медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України, на підставі направлення.
Згідно з п. 68 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (затверджений Постановою КМУ від 16.05.2024 № 560; далі за текстом – Порядок № 560) у мирний час під час визначення призначення резервіста або військовозобов`язаного на особливий період та включення його до складу військових команд для комплектування військових частин (установ) вони проходять медичний огляд, за результатами якого таким особам оформляється довідка з висновком щодо придатності до військової служби. Строк дії такої довідки становить п`ять років. Придатним до військової служби резервістам та військовозобов`язаним вручається мобілізаційне розпорядження.
Згідно з п. 74 Порядку № 560 проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з п. 3.2 підрозділу 3 Розділу ІІ Положення № 402 повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років ВЛК районних, міських ТЦК та СП. Офіцери запасу підлягають повторному медичному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу - у разі зміни призначення. Військовозобов`язані, які в мирний час були призначені на комплектування військових частин (установ) з врученням мобілізаційних розпоряджень під час мобілізаційного розгортання Збройних Сил України та інших військових формувань, призиваються на військову службу під час мобілізації, на особливий період за результатами раніше пройдених медичних оглядів та їх опитування про наявність або відсутність скарг на стан здоров`я. Військовозобов`язані, у яких відсутні скарги на стан здоров`я, на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду не направляються.
Згідно з п. 3.8 підрозділу 3 Розділу ІІ Положення № 402 постанови ВЛК при ТЦК та СП щодо військовозобов`язаних приймаються згідно з главою 20 цього розділу.
Постанова ВЛК при ТЦК та СП про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби, прийнята у мирний час під час визначення призначення військовозобов`язаного на особливий період та включення його до складу військових команд для комплектування військових частин (установ), дійсна протягом п`яти років з дня закінчення медичного огляду.
Постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду.
Якщо в стані здоров`я військовозобов`язаного, за його зверненням або висновками лікарів закладу охорони здоров`я виникли зміни, то за направленням керівника ТЦК та СП проводиться повторний медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби.
Під час дії особливого періоду постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП про непридатність до військової служби військовозобов`язаних оформлюються свідоцтвами про хворобу (додаток 11 до цього Положення) у трьох примірниках, які не пізніше десятиденного строку з дня закінчення медичного огляду та перевірки ВЛК обласних (Київського та Севастопольського міських) ТЦК та СП, направляються на затвердження до штатних ВЛК згідно адміністративно-територіальної зони відповідальності за проведення військово-лікарської експертизи.
Інші постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП, на особливий період оформлюються довідкою військово-лікарської комісії (додаток 4  до цього Положення) у трьох примірниках.
Відповідно до п. 3.11 підрозділу 3 Розділу ІІ Положення № 402 у разі коли лікарям ВЛК ТЦК та СП важко остаточно визначити стан здоров`я військовозобов`язаного, він направляється лікарем - членом ВЛК на амбулаторне або стаціонарне обстеження з подальшим оглядом ВЛК ТЦК та СП, з унесенням відповідного запису про направлення до ЕСОЗ. Після проведення обстеження складається Акт дослідження стану здоров`я (додаток 10), який підписується керівником закладу охорони здоров`я (установи). Акт подається до ВЛК ТЦК та СП на розгляд. Якщо обстеження проводилось у закладі охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, то огляд проводиться госпітальною (гарнізонною) ВЛК.
За приписами п. 20.1 підрозділу 20 Розділу ІІ Положення № 402 постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні і у своїй роботі керуються цим Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК. Члени ВЛК зобов`язані дотримуватися вимог Положення.
З системного аналізу вищезазначених норм права вбачається, що органи військово-лікарської експертизи є незалежними, самостійними, окремими державними органами, (владна управлінська компетенція яких не перетинається із обсягом повноважень органів військового управління – територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки районного чи регіонального рівня) котрі наділені законодавцем виключною компетенцією на вчинення управлінських волевиявлень з приводу визначення придатності громадянина за станом здоров`я на момент проведення конкретного медичного огляду до військової служби.
Правильність саме такого тлумачення додатково підтверджується положеннями п. 72 Порядку № 560, в якому зазначено, що рішення щодо придатності резервіста та військовозобов`язаного для проходження військової служби за станом здоров`я визначається військово-лікарською комісією при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
У разі незгоди громадянина з рішенням військово-лікарської комісії при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки на підставі його заяви громадянин направляється для проходження військово-лікарської комісії при обласному (Київському та ІНФОРМАЦІЯ_20 .
Відповідно до п. 73 Порядку № 560 рішення військово-лікарської комісії при обласному (Київському та ІНФОРМАЦІЯ_20 про придатність резервіста або військовозобов`язаного за станом здоров`я до військової служби під час мобілізації може бути скасовано штатною військово-лікарською комісією вищого рівня або оскаржено у судовому порядку.
У силу окремого застереження п. 3.8 підрозділу 3 Розділу ІІ Положення № 402 під час дії особливого періоду постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП про непридатність до військової служби військовозобов`язаних оформлюються свідоцтвами про хворобу (додаток 11 до цього Положення) у трьох примірниках, які не пізніше десятиденного строку з дня закінчення медичного огляду та перевірки ВЛК обласних ( ІНФОРМАЦІЯ_21 , направляються на затвердження до штатних ВЛК згідно адміністративно-територіальної зони відповідальності за проведення військово-лікарської експертизи.
Судом першої інстанції встановлено та не спростовано позивачем в апеляційній скарзі, що правом на проходження військово-лікарської комісії після 09.02.2017 позивач не скористався, а матеріали справи не містять доказів набуття заявником права на виключення з військового обліку як станом на 09.02.2017, так і станом на календарні дати складання заявником звернень до відповідача 1 та до відповідача 2, тоді як чинні протягом усього періоду норми Положення № 402 виключають набуття заявником права на висновок про непридатність до військової служби із виключенням з військового обліку.
При цьому посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відомості, що були внесені до військово-облікових документів ОСОБА_1 . Шевченківським і ІНФОРМАЦІЯ_8 , виключають необхідність проходження ОСОБА_1 повторного переогляду ВЛК, не приймаються до уваги, оскільки такі відомості відсутні.
Разом із тим суд зауважує, що правила військового обліку деталізовані приписами Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (затверджений Постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487; далі за текстом – Порядок № 1487).
Згідно з п. 15 Порядку № 1487 за умови запровадження інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, відповідно до Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”: взяття на військовий облік, зняття з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відомості про яких наявні та актуалізовані (верифіковані) в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, за умови дотримання ними правил військового обліку здійснюється на підставі відомостей про декларування, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання осіб в електронній формі, надісланих органами, що здійснюють реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб (далі - органи реєстрації) через єдину інформаційну систему МВС до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів; відомості про декларування/зняття із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів, надіслані органом реєстрації через єдину інформаційну систему МВС до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, є підставою для взяття особи на військовий облік або зняття з військового обліку районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, органом СБУ, відповідним підрозділом розвідувального органу.
У разі звернення призовника, військовозобов`язаного або резервіста до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів за новим задекларованим місцем проживання в його військово-облікових документах проставляються відповідні відмітки про взяття на військовий облік за новим місцем проживання.
У разі коли відомості про призовника, військовозобов`язаного або резервіста не включено до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, призовник, військовозобов`язаний або резервіст може за власним бажанням подати відомості для включення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів під час формування декларації про місце проживання з використанням засобів Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) за умови запровадження інформаційної взаємодії. Механізм та вимоги до технічного опису сервісу електронної інформаційної взаємодії між Порталом Дія та Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів встановлюються Міноборони.
Відомості про декларування/зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів за декларацією (заявою), поданою в електронній формі з використанням засобів Порталу Дія, не включаються органом реєстрації до повідомлення, передбаченого додатком 18.
Відповідно до п. 15-1 Порядку №1487 до запровадження електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, відповідно до Закону України  “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів” призовники, військовозобов`язані та резервісти (за наявності у них дійсних військово-облікових документів) можуть надавати інформацію про зміну своїх облікових даних шляхом подання заяв та відповідних підтвердних документів через центри надання адміністративних послуг, на підставі яких районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, орган СБУ, відповідні підрозділи розвідувальних органів вносять зміни до відповідних облікових документів та Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з п. 20 Порядку № 1487 військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.
Відповідно до п. 79 Порядку № 1487 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку.
За правилами п. 81 Порядку № 1487 взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пунктах 15, 15-1 цього Порядку та підпункті 10-1 пункту 1 додатка 2). При цьому взяття на військовий облік здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України (паспорта громадянина України для виїзду за кордон у випадку подання заяви про взяття на військовий облік через закордонну дипломатичну установу України згідно з підпунктом 10-1 пункту 1 додатка 2) та військово-облікового документа у разі, якщо він видавався та не був втрачений.
Особиста присутність призовників, військовозобов`язаних та резервістів для зняття або виключення з військового обліку у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів не обов`язкова.
Згідно з ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі. У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Як убачається з матеріалів справи, згідно з проставленими відбитками штемпелів у тимчасовому посвідченні № НОМЕР_1 заявник знаходився на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_14 , звідки був знятий з обліку – 14.02.2017 без проставлення позначок про взяття на облік у подальшому.
Згідно з п. 22 копії складеної відносно заявника обліково-послужної картки до тимчасового посвідчення № НОМЕР_1 , заявник визнаний непридатним до військової служби. Цей запис здійснено рукописним способом.
Разом із тим згідно з п. 15 копії складеної відносно заявника обліково-послужної картки до тимчасового посвідчення № НОМЕР_1 заявник визнаний непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним до військової служби у воєнний час. Цей запис здійснено друкованим способом.
Довідки про проходження позивачем військово-лікарської комісії до матеріалів справи ані заявником, ані жодним із суб`єктів владних повноважень – відповідачів подано не було.
За твердженням відповідача 1 – ІНФОРМАЦІЯ_9 під позицією № 3 у книзі протоколів засідань ВЛК Протокол № 17 від 09.02.2017 дійсно згаданий заявник, але у якості такого, що отримав рішення ВЛК про непридатність до військової служби у мирний час та обмежену придатність до військової служби у воєнний час.
Колегія суддів зауважує, що зафіксована у копії згаданого документа позначка про стан здоров`я людини на момент проходження ВЛК – 09.02.2017 виключає прийняття відповідним відповідачем рішення про непридатність до військової служби, оскільки є підставою виключно для висновку – «Непридатні до військової служби в мирний час, обмежено придатні у воєнний час».
При цьому непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку станом на 09.02.2017 за чинною (як на той час, так і станом на момент розгляду справи судом) редакцією Положення № 402 була пов`язана із зовсім іншим індексом хвороби (захворювання).
Разом із тим суд зауважує, що у розумінні п.1 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів (затверджений Постановою КМУ від 16.05.2024 № 559; далі за текстом – Порядок № 559) військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3  і  4 частини шостої статті 37 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559 “Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа”.
Згідно з п. 2 Порядку № 559 військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється): в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації); у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559.
У силу спеціального застереження п. 5 Порядку № 559 військово-обліковим документом призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також громадян, виключених з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 частини шостої статті 37 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, в електронній формі (далі - військово-обліковий документ в електронній формі) є відображення в електронній формі відомостей про громадянина України, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також відомостей щодо звернення або повідомлення про вчинення адміністративного або кримінального правопорушення до Національної поліції.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 16.03.2017 за  № 1951-VIII "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" (далі за текстом – Закон № 1951-VIII) Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі за текстом - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 1951-VIII основними завданнями Реєстру є ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України.
Статтею 6 Закону № 1951-VIII передбачено, що до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Частиною 1 ст. 7 Закону № 1951-VIII визначено коло відомостей про персональні дані військовозобов`язаних, а ч. 1 ст. 8 вказаного Закону визначено коло відомостей про службові дані військовозобов`язаних.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1951-VIII призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право: 1) отримувати інформацію про своє включення (невключення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру, в тому числі через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; 2) звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.
Станом на момент виникнення спірних правовідносин норми Закону № 1951-VIII не передбачають внесення до Реєстру відомостей про виключення громадянина з військового обліку і видачі про це окремого письмового документа.
Суд зауважує, що в силу спеціального застереження п. 5 Порядку № 559 військово-обліковим документом призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також громадян, виключених з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 частини шостої статті 37 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, в електронній формі (далі - військово-обліковий документ в електронній формі) є відображення в електронній формі відомостей про громадянина України, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Положення наведених норм права застосовані судом у редакції саме на момент виникнення спірних правовідносин, оскільки військовий обов`язок згідно з ст. ст. 17, 65 Конституції України не належить до будь-якого виду юридичної відповідальності, що виключає застосування положень ст. 58 Конституції України, а тому суб`єкт владних повноважень повинен керуватись виключно нормами чинних актів законодавства.
Матеріалами справи підтверджено, що у складі звернення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 від 01.03.2024 був відсутній військово-обліковий документ, де б названий орган військового управління мав фізичну змогу проставити запис згідно з ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ про виключення із військового обліку.
Щодо ненадання відповідачем № 1 та відповідачем № 2 письмових відповідей на звернення позивача від 01.03.2024, колегія суддів зауважує, що, дійсно, доказів надання письмової відповіді на вказані звернення відповідно до Закону України "Про звернення громадян" матеріали справи не містять. Разом із тим, у межах спірних правовідносин позивач прагне не до отримання відповіді на власне звернення як такої, а до виключення з військового обліку, право на що не підтверджено матеріалами справи, а тому це не є достатньою підставою для задоволення позову, оскільки це об`єктивно не здатне призвести до відновлення будь-якого права (інтересу) заявника у сфері виконання військового обов`язку, яке у межах спірних правовідносин не було порушено жодним із відповідачів у справі.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.
Матеріали справи не містять достатніх даних про набуття заявником 09.02.2017 права на виключення з військового обліку.
Натомість, норми чинної на той час редакції Положення № 402 спростовують ймовірність набуття заявником такого права унаслідок хвороби (захворювання), а сам по собі помилковий чи неповний запис про це в обліково-послужній картці не здатен призвести до такого правового наслідку.
Також колегія суддів уважає за необхідне зауважити, що позивач у якості відповідачів у справі обрав районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_22 та ІНФОРМАЦІЯ_23 .
У розумінні п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (затверджено Постановою КМУ від 23.02.2022 № 154; далі за текстом - Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Пунктом 7 Положення № 154 визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.
До функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки згідно з п.11 Положення № 154 віднесено, зокрема, організація з визначеною періодичністю (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) проведення медичних оглядів та психологічних обстежень військово-лікарськими комісіями військовозобов`язаних і резервістів.
Суд зауважує, що ані положеннями Законів України від 25.03.1992 за № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу", від 21.10.1993 за № 3543-ХІІ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", ані нормами Положення № 154 не передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки безпосередньо проводять медичні огляди, наділені законом будь-якими важелями чи механізмами впливу або примусу відносно військово-лікарських комісій, а члени військово-лікарських комісій є штатними працівниками/співробітниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Слушність наведеного висновку доводиться змістом п. 12 Положення № 154, де серед повноважень керівника територіального центру відсутнє право контролю за роботою військово-лікарської комісії.
Разом із тим згідно з п. 3 Порядку № 560 призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період проводиться незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Натомість відповідно до п. 20 Порядку № 1487 військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.
У разі зміни місця проживання або у разі, коли в паспорті громадянина України відсутні відмітки про реєстрацію місця проживання, призовниками, військовозобов`язаними та резервістами подається інформація, яка підтверджується документами або відомостями відповідно до Закону України “Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні” та Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року за № 265 “Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад” (Офіційний вісник України, 2022 р., № 25, ст. 1234).
Для внесення запису/актуалізації даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ними надаються персональні дані відповідно до вимог Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”.
Отже, в силу спеціального правила п. 20 Порядку № 1487 військовий облік ведеться виключно за критерієм місця проживання військовозобов`язаного.
Згідно з п. 79 Порядку № 1487 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відтак компетенцією на ведення військового обліку відносно заявника (у тому числі і в частині ведення будь-яких записів чи відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів) наділені не відповідач № 1 чи відповідач № 2, а виключно ІНФОРМАЦІЯ_24 (у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться зареєстрована в установленому порядку адреса місця проживання заявника).
За встановлених обставин колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у даному конкретному випадку позивач взагалі не набув права на отримання окремого письмового документа про виключення з військового обліку (оскільки таке право не передбачене національним законом України), раніше отриманого військово-облікового документа до органу військового управління для проставлення позначки згідно з ч. 6 ст. 37 Закону України від 25.03.1992 за № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" про виключення із військового обліку не подавав, станом на 09.02.2017 не набув права на виключення з військового обліку, оскільки чинна на той час редакція Положення № 402 виключала набуття такого права у зв`язку із відображеною у обліково-послужній картці до тимчасового посвідчення № НОМЕР_1 хвороби.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції посилається на положення законодавства, зокрема, положення Наказу МОУ № 402 в редакції від 10.01.2025, тоді як на момент проходження ОСОБА_1 ВЛК в 2017 році чинною була редакція від 01.12.2015, є безпідставними, не відповідають дійсності та не впливають на висновки суду.
Разом з цим непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку станом на 09.02.2017 за чинною (як на той час, так і станом на момент розгляду справи судом) редакцією Положення № 402 була пов`язана із зовсім іншим індексом хвороби (захворювання).
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів ураховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).
З огляду на зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи позивача, оскільки судом досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення, ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Щодо заявленого в апеляційній скарзі клопотання позивача про визнання недостовірним і неналежним доказ, наданий відповідачем - 1, під назвою "книга протоколів засідань військово-лікарської комісії", колегія суддів зауважує на таке.
За положеннями ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як убачається з матеріалів справи, докази, які позивач просить визнати недостовірними та неналежними, надавались відповідачем у ході розгляду справи в суді першої інстанції. Вказані докази досліджувались судом першої інстанції та їм була надана правова оцінка.
Згідно з ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Таким чином обов`язком суду апеляційної інстанції є перевірка законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, шляхом, зокрема, і дослідження доказів, які досліджувались судом першої інстанції.
Щодо заявленого в апеляційній скарзі клопотання позивача про витребування і огляд оригіналу доказу під назвою "книга протоколів засідань військово-лікарської комісії", колегія суддів зауважує, що викладені вище висновки суду першої інстанції, з якими погоджується суд апеляційної інстанції, доводять відсутність такої потреби з огляду на зміст записів у обліково-послужній картці до тимчасового посвідчення заявника № НОМЕР_1 про хворобу та приписи Положення № 402 в частині наслідків такої хвороби. Вказаний доказ підлягає оцінці виключно у сукупності з іншими доказами, оцінка яким була надана судом у тексті цього рішення. Окремі технічні недоліки в оформленні письмового документа у даному конкретному випадку об`єктивно не здатні позбавити такий документ статусу доказу у справі.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 у справі № 520/34907/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова