ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,     м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua
    
Головуючий у першій інстанції: Чирка С.С.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                            Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 липня 2025 року                                                      Справа № 359/5729/25
   
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:   
Головуючого судді                    Епель О.В.,   
суддів:                                        Мєзєнцева Є.І.,   Файдюка В.В.,
за участі секретаря                     Бродацької І.А.,
Позивача                               ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2025 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 
   
до                       
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 

ІНФОРМАЦІЯ_2 

про                     скасування постанови про накладення адміністративного 
стягнення,

В С Т А Н О В И В :   
                                    Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - Відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - Відповідач 2) в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову № 549 від 06.05.2025 за ч. 3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - закрити.
          В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що здійснював звірку (уточнення) даних при особистій явці до Відповідача 07.12.2023 та 21.03.2025. Також, зазначав, що проходив ВЛК у 2023 році, а тому у Відповідача були та є всі дані Позивача. При цьому, ОСОБА_1 посилався на відсутність у нього умислу на вчинення адміністративного правопорушення. 
Також Позивач зазначав, що суть порушення у спірній постанові належним чином не висвітлена, оскільки наявні помилки в номерах статей у протоколі та постанові.  Водночас відзначає, що його дії у вигляді порушення порядку військового обліку помилкового кваліфіковані за ст.210-1 КУпАП, тоді як існує спеціальна стаття, яка передбачає відповідальність за таке порушення ст.210 КУпАП.
Крім того ОСОБА_1 наполягає на тому, що датою виявлення правопорушення є 17.07.2024, а відтак станом на момент складення спірної постанови закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності. Посилається на презумпцію невинуватості.
Окремо Позивач зазначав, що розгляд справи про адміністративне правопорушення було призначено 06.05.2025 о 17:10. Втім, коли він прийшов до ІНФОРМАЦІЯ_1 о 17:03 Позивачу повідомили, що постанова вже складена та видали її.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що дії особи щодо не уточнення своїх облікових даних у період з 18.05.2024 по 16.07.2024 (включно), утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою   статті 210-1 КУпАП, а тому суд прийшов до висновку, що дії Позивача кваліфіковані Відповідачем правильно.
Також суд зазначив, що примітка до статті 210 КУпАП не може бути застосована в цьому випадку, оскільки чинне законодавство зобов`язувало саме Позивача вчинити певні дії, і уточнити свої персональні дані у встановлений строк.
Крім того, суд відзначив відсутність порушень процедури, які  могли б вплинути на кінцевий результат розгляду Відповідачем питання про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, зазначаючи доводи, аналогічні тим, які були викладені у його позовній заяві.
Крім того, Апелянт стверджує, що Відповідачем не надано будь-яких доказів того, що, станом на дату складання протоколу, відповідальний виконавець адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 солдат ОСОБА_2 був уповноважений на складания щодо Позивача протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУПАП, а також доказів того, що Відповідачем вживалися заходи для отримання персональних відомостей ОСОБА_1 в порядку електронної інформаційної взаємодії, що внаслідок проведених заходів такі відомості отримати не вдалося.
Також ОСОБА_1 припускає, що протокол про адміністративне правопорушення був складений у день складення спірної постанови, чим позбавлено його можливості реалізувати права, передбачені Конституцією України та ст. 268 КУпАП України.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судовому засіданні Позивач підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив рішення суду першої інстанції - скасувати, зазначаючи про відсутність умислу на вчинення правопорушення.
Відповідачі судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справ повідомлений належним чином, про причини неявки не відомо.
Вислухавши думку учасників справи, порадившись на місці, колегія суддів вирішила вважати за можливе здійснення розгляду справи за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені, втім у судове засідання не з`явилися.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав. 
Обставини справи, встановлені судом.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, щодо Позивача відповідальним виконавцем адміністративного відділення солдатом ОСОБА_2 було складено протокол № 549 від 17.04.2025 за ч.3 ст.210-1 КУпАП з якого вбачається, що Позивач 17.04.2025 об 11:00 год. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 під час звірки військово-облікових даних через ІКС «Оберіг» виявлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив вимоги абз 4 п. 1 ч.2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3633-ІХ, абз 7 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме у період з 18.05.2024 по 16.07.2024 (включно) не уточнив свої облікові дані (місце проживання, номер засобу зв`язку та адресу електронної пошти (у разі наявності) через центр надання адміністравних послуг, або електронний кабінет, або через територіальний центр комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Постановою тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
З постанови вбачається, що 17.04.2025 о 11:00 год. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 під час звірки військово-облікових даних через ІКС «Оберіг» виявлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив вимоги абз 4 п. 1 ч.2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3633-ІХ, абз 7 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме у період з 18.05.2024 по 16.07.2024 (включно) не уточнив свої облікові дані (місце проживання, номер засобу зв`язку та адресу електронної пошти (у разі наявності) через центр надання адміністравних послуг, або електронний кабінет, або через територіальний центр комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
У тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного ОСОБА_1 № 2/4/3274 у п. 7 зазначено «Придатність до проходження військової служби за станом здоров`я ВЛК 04.12.2023 при ІНФОРМАЦІЯ_5 визначений обмежено придатним до військової служби за гр. ІІ ст. 78Б, 75 В» Наказ МОУ № 402 від 2008 р.
З витягу «Резерв+», вбачається, що Позивач є військовозобов`язаний, постанова ВЛК (придатний до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), мед підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони), дата ВЛК 21.03.2025, дата уточнення даних 14.04.2025.
З витягу ІКС «Оберіг» вбачається, що позивачем звірено контакті дані 27.07.2024 
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон №3543-XII), Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі - Порядок №560).
Так, згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Відповідно до ч.1-3 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Згідно із ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, згідно Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» було прийнято рішення про оголошення та проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.
Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан. З цієї дати діє воєнний стан, а тому порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію є підставою для притягнення до відповідальності саме за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України.
Згідно з абз. 7 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції, чинній з 18.05.2024 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024№ 3633-ІХ) інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Отже, правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що диспозиція ч. 3  ст. 210-1 КУпАП передбачає порушення    законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Зазначена норма є бланкетною, тобто при її застосуванні необхідно застосовувати законодавчі акти, які визначають, зокрема,    правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.
Так, у спротоколі про адміністративне правопорушення та у спірній постанові наявне посилання на порушення Апелянтом абз. 7 ч. 3 ст. 22  Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно з яким інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Зазначене вище положення Закону № 3543-XII набрало чинності 18.05.2025 у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-IX ( далі - Закон № 3633-IX).
Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 3633-IX було передбачено, що  громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити   адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, у Позивача виник обов`язок з уточнення облікових даних у період з 18.05.2024 по 16.07.2024, втім ОСОБА_1 виконав свій обов`язок лише 27.07.2024, чим допустив порушення абз. 7 ч. 3 ст. 22  Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в особливий період, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а не ст. 210 КУпАП, як на тому помилково наполягає Апелянт.
Окрім того колегія суддів зазначає, що наявність описки у номері статті Закону  № 3543-XII та КУпАП не спростовує правомірності спірної постанови, оскільки такі обставини не стали перешкодою для встановлення виду правопорушення, яке допустив Позивач тому що у протоколі про притягнення до адміністративної відповідальності та в резолютивній частині спірної постанови Відповідачем описки не допущено.
При цьому, колегія суддів відзначає, що скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).
Також апеляційний суд приймає до уваги правовий підхід, закладений ЄСПЛ при вирішенні справи «Сутяжник проти РФ» (рішення від 25.04.2018) та застосований Верховним Судом у справах №№ 826/5575/17, 910/10616/17, відповідно до якого надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом є правовим пуризмом. Скасування правильного по суті рішення, за відсутності фундаментального порушення, є відступленням від принципу правової визначеності («res judicata») та недопустимим.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.  
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Отже, колегія суддів, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правомірність такого рішення.
Наведені правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 1640/3394/18 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування колегією суддів при розгляді цієї справи.
Посилання Апелянта на проходження ним ВЛК у 2023 році не спростовує правильність висновків суду першої інстанції, оскільки не виключає наявності складу адміністративного правопорушення, за яке ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності.
Доводи Апелянта про відсутність доказів вжиття заходів для отримання персональних відомостей ОСОБА_1 в порядку електронної інформаційної взаємодії, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки як правильно зазначив суд першої інстанції, примітка до ст.ст. 210-1 КУпАП не може бути застосована в цьому випадку, оскільки чинне законодавство зобов`язувало саме Позивача вчинити певні дії, і уточнити свої персональні дані у встановлений строк.
Надаючи оцінку твердженням Апелянта про те, що строк притягнення до адміністративної відповідальності сплив, судова колегія зазначає про їх неаргументованість, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення від 17.04.2024 №549 вбачається, що правопорушення було виявлено 17.04.2025 під час звірки військово-облікових даних через АІТС «Оберіг».
З цих же підстав колегія суддів не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що протокол складено у день складення постанови,  а також відсуності у ОСОБА_2 повноважень на складення протоколу, оскільки вони засновані на припущенні. Водночас, належних та допустимих у контексті ст.ст. 73-74 КАС України доказів, які такі обставини підтверджують Позивачем не надано.
Більш того, на зазначені обставини не були підставою позову у цій справі, Позивачем не заявлялися. Водночас, у відповідності до ч. 5 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Аналізуючи всі доводи апеляційних скарг, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Враховуючи вищевикладене, апеляційна ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2025 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,   
ПОСТАНОВИВ:
   
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 28 липня 2025 року.
   
Головуючий суддя                                                               О.В. Епель
   
Судді:                                                                                          Є.І. Мєзєнцев

                                                                                                    В.В. Файдюк