ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року	Львів	Справа № 140/11691/24 пров. № А/857/23068/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                             Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                    Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року та на додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року, головуючий суддя – Волдінер Ф.А., ухвалене у м. Луцьк, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросеплай" до  Волинської митниці про скасування рішення,-

                                                      В С Т А Н О В И В:

Позивач – ТзОВ "Агросеплай" звернулося в суд з позовом до Волинської митниці, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товару №UA205140/2024/000167/1 від 19.06.2024 року; рішення Волинської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товару №UA205140/2024/000168/1 від 19.06.2024 року; картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2024/001593; картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2024/001594.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалось на те, що надані декларантом документи є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару; в рішенні про коригування митної вартості товарів митним органом не було наведено належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товару від 19.06.2024 року №UA205140/2024/000167/1, № UA205140/2024/000168/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Волинської митниці №UA205140/2024/001593 та № UA205140/2024/001594.
Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі  задоволено частково; стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСЕПЛАЙ» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Волинська митниця оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що під час перевірки документів, поданих декларантом в митних цілях, встановлено розбіжності та неточності, відтак у митного органу виникли сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості товару. Оскільки позивачем не було надано достатніх документів на запит митного органу, які б підтверджували або визначили кількісно і достовірно складові митної вартості, митна вартість не могла бути визначена за основним методом визначення митної вартості. У зв`язку з цим декларанта повідомлено про намір прийняття рішення про коригування митної вартості товару та після проведення консультацій із декларантом, зважаючи на неможливість застосування наступних методів визначення митної вартості з причини відсутності у митного органу та декларанта відповідної інформації, митну вартість згідно зі статтею 64 Митного кодексу України визначено за резервним методом.
Також, не погоджуючись з додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року, Волинська митниця оскаржила його в апеляційному порядку, просить його скасувати, оскільки розмір витрат на професійну правову допомогу, визначений додатковим рішенням у розмірі 10 000,00 грн, є завищеним та підлягає зменшенню.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи,  що 04.05.2023 року між ТОВ «АГРОСЕПЛАЙ» (надалі – покупець) та TAIAN HAVAY CHEMICALS CO., LTD (Китай, надалі - продавець) було укладено Договір купівлі – продажу №04_2023.
Згідно п. 1.1., 1.2., 2.2. Договору, Продавець зобов`язується виготовити, поставити і передати у власність Покупцеві товар у кількості, асортименті і за ціною відповідно до Специфікації, які є невід`ємною частиною Договору. Країна походження товару – Китай. Кількість і номенклатура Товару по кожній поставці узгоджується в Специфікаціях.
У свою чергу п. 3.1., 3.3., 5.1 Договору встановлено, що валюта договору і платежів – долар США. Ціна і загальна вартість товару додатково визначені Специфікаціями. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, прописаний у Договорі відповідно до сум у умов, зазначених в Специфікації.
П. 4.1, 4.3., 6.3. Договору передбачено, що товар поставляється на умовах, зазначених в специфікаціях згідно діючих правил Інкотермс – 2020. Терміни поставки товару узгоджуються сторонами в Специфікаціях. Разом з товаром продавець надає покупцеві документи складені українською або англійською мовою згідно п. 6.3 Договору.
14.03.2024 року сторонами за вищезазначеним правочином було укладено специфікацію №7, за якою покупець купує та оплачує, а продавець продає і поставляє товар на умовах FOB Ціндао Китай, а саме: Холін Хлорид 70% порошок кормовий клас, митний код: 2309, у кількості 54 тони (2 контейнера) вартістю 600 доларів США за тону на загальну суму 32 400,00 дол. США. Виробником товару є TAIAN HAVAY CHEMICALS CO., LTD.
У цій ж Специфікації сторони дійшли згоди, що термін завантаження на судно в порту Ціндао Китай 54 тони (2 контейнера) – квітень 2024 року за умови 100 % передоплати його вартості. Термін доставки товару не більше 180 днів з моменту оплати.
Для здійснення оплати обумовленої партії товару Покупцю було надано інвойс № HV 24087 від 14.03.2024 року.
Зазначена партія товару була оплачена позивачем у повному обсязі 01.04.2024 року згідно з платіжною інструкцією в іноземній валюті № 88. Сума платіжного доручення – 32 400 дол. США, призначення платежу: попередня оплата за контрактом №04_2023 від 04.05.2023  року та інвойсом №THV 24087 від 14.03.2024 року за Холін Хлорид.
У зв`язку із оплатою товару, продавець 09.04.2024 року передав вище обумовлену партію товару перевізнику Покупця у морському порті міста Ціндао Китай як це було обумовлено умовами Договору.
Експедиційні послуги з транспортування товару за маршрутом Ціндао Китай – Клайпеда, Литва надавала компанія CF&S Lithuania UAB на підставі Договору на експедування №CFS2022/04/27 від 28.04.2022 року.
На оплату вищезазначених послуг компанія CF&S Lithuania UAB надала позивачу фактуру №DZA00108 від 10.06.2024 року на загальну суму 6 854,54 євро, яка була оплачена у повному обсязі 13.06.2024 року згідно з платіжною інструкцією в іноземній валюті або банківських металах №47.
Після прибуття товару в морський порт Клайпеди, уся його партія була спочатку перевантажена на склад у морському порті, розбита на три менші партії та у період з 12.06.2024 року по 04.07.2024 року перевантажена на транспортні засоби, замовлені позивачем у різних перевізників з метою подальшого транспортування наземним транспортом на територію України.
Усі маніпуляції з товаром, з моменту його завантаження на корабель у місті Ціндао Китай та включно до моменту його завантаження у місті Клайпеда на транспортні засоби для подальшого транспортування на територію України здійснювала Компанія CF&S Lithuania UAB, а ці послуги були включені та описані у вищезазначеній фактурі №DZA00108 від 10.06.2024 року.
Митне оформлення в режимі імпорту перших двох партій товару відбувалось 17.06.2024 року, а третьої – 08.07.2024 року на митному посту «Луцьк» Волинської митниці із описом товару у гр. 31 кожної МД: «Продукти, що використовуються для годівлі тварин: кормова добавка Холін хлорид 70% порошок (Choline chloride 70%), у вигляді жовто – коричневого сухого порошку або гранул. Номер партії – V-2403068. Упакування – паперові мішки по 25 кг.»
Щодо партії «А» (22 000 кг нетто):
Для митного оформлення цієї партії митному органу було подано ряд документів, перелічених в гр. 44 МД №24UA205140039123U0.
Декларантом була визначена митна вартість вищезазначеної партії товару в загальному розмірі 704 483,59 грн за ціною контракту з урахуванням витрат товариства, пов`язаних з транспортуванням товару до кордону України (121 416,7865 грн – до порту Клайпеда (з урахуванням витрат на перевантаження товару та інші витрати згідно вищезгаданої фактури №DZA00108, які були розподілені частинами на 3 партії товару пропорційно обсягу партії) та 38 200,00 грн – до п/п «Ягодин - Дорогуск») в порядку, передбаченому ст. 58 Митного кодексу України.
Щодо партії «B» (22 000 кг нетто):
Для митного оформлення цієї партії митному органу було подано ряд документів, перелічених в гр. 44 МД №24UA205140039124U9.
Декларантом була визначена митна вартість вищезазначеної партії товару в загальному розмірі 696 183,59 грн за ціною контракту з урахуванням витрат товариства, пов`язаних з транспортуванням товару до кордону України (121 416,7865 грн – до порту Клайпеда (з урахуванням витрат на перевантаження товару та інші витрати згідно вищезгаданої фактури № DZA00108 розподілені частинами на 3 партії товару пропорційно обсягу партії) та 46 500,00 грн – до п/п «Ягодин-Дорогуск») в порядку, передбаченому ст. 58 Митного кодексу України.
Щодо партії «С» (10 000 кг нетто):
Для митного оформлення цієї партії митному органу було подано ряд документів, перелічених в гр. 44 МД №24UA205140043271U1 від 08.07.2024 року.
Декларантом була визначена митна вартість вищезазначеної партії товару в загальному розмірі 327 660,56 грн. за ціною контракту з урахуванням витрат товариства, пов`язаних з транспортуванням товару до кордону України (59 508,5567 грн – до порту Клайпеда (з урахуванням витрат на перевантаження товару та інші витрати згідно вищезгаданої фактури №DZA00108 розподілені частинами на 3 партії товару пропорційно обсягу партії) та 24 900,00 грн. – до п/п «Ягодин-Дорогуск») в порядку, передбаченому ст. 58 Митного кодексу України.
Митний орган в процесі опрацювання документів, поданих до митного оформлення партій «А» та «В» надіслав позивачу однакове за змістом повідомлення, у якому зазначив, що подані декларантом документи містять розбіжності, а саме:
1. Згідно п.3.1.5 договору про надання транспортно-експедиційних послуг №677 від 11.03.2024 року (партія «А») та №24.01.20  від 24.01.2020 (партія «В»), до обов`язків замовника належить здійснення своєчасного, власними силами та за власні кошти навантаження та розвантаження вантажу. Однак, в рахунку про надання транспортно-експедиційних послуг №9 від 12.06.2024 року партія «А») та №337 від 12.06.2024 року партія «В») відсутні відомості щодо вартості навантажувальна/розвантажувальних робіт. Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно складових митної вартості.
2. Документ, що підтверджує вартість перевезення №DZA00108 від 10.06.2024 року засвідчений отримувачем ТОВ «АГРОСЕПЛАЙ», тоді як продавець - UAB CF&S Lithuania, договору сторін про надання послуг не надано.
3. Банківський платіжний документ № 88 від 01.04.2024 року на суму 32400 дол.США стосується розрахунків за контрактом та проформи - інвойсу №THV24087, що не ідентифікується з конкретною партією товару на суму 13 200 дол.США згідно інвойсу №THV24087A від 29.03.2024 року.
4. Прайс-лист товару б/н від 14.03.2024 року є лише пропозицією одного найменування товару для ТОВ «АГРОСЕПЛАЙ». Проте прайс-лист виробника товару відповідно до VII статті ГАТТ повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу.
Декларанту було запропоновано надати в 10-денний термін наступні документи:
- виписку з бухгалтерської документації;
- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
- висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару;
- транспортні (перевізні) документи (в т.ч. інформацію про вартість навантаження/розвантаження);
- якщо здійснювалось страхування - відомості про вартість страхування;
- переклад митної декларації країни відправлення.
На це повідомлення позивач надав наступні документи:
1. Платіжну інструкцію від 13.06.2024 року №47 про повну оплату вартості транспортних послуг компанії CF&S Lithuania UAB;

2. Вищезазначений Договір на експедирування від 28.04.2022 року №CFS2022/04/27;
3. Лист-пояснення №57/24 від 19.06.2024 року щодо вищеперелічених розбіжностей та окремих запитуваних документів та відомостей.
За результатом опрацювання додатково наданих документів та відомостей відповідач надіслав позивачу ще одне повідомлення, у якому зазначив, що:
- Декларантом не надано в повному обсязі витребовувані документи для підтвердження заявленої митної вартості. Документально не підтверджено відомостей про вартість навантаження, розвантаження, не надано інформації про страхування вантажу, що свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неповних відомостей щодо складових митної вартості.
- Банківський платіжний документ №88 від 01.04.2024 року не засвідчений належним чином надавачем платіжних послуг, як це передбачено нормами Закону України від 21 червня 2018 року № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 року №216.
У зв`язку із цим Позивачу було відмовлено у митному оформленні усіх партій товару шляхом прийняття карток відмови №UA205140/2024/001593 (партія «А») та №UA205140/2024/001594 (партія «В») з підстав того, що митна вартість товару не може бути визнана за вартістю, визначеною декларантом щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з відсутністю у поданих до митного оформлення документах належних відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена (підлягає сплаті) за ці товари та неподанням декларантом додаткових документів, витребуваних митним органом, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині третій статті 53 Митного кодексу України.
У картках відмови було вказано, що митну вартість скориговано та прийнято рішення про коригування митної вартості № UA205140/2024/000167/1 від 19.06.2024 року (партія «А») та № UA205140/2024/000168/1 від 19.06.2024 року (партія «В»).
У цих ж картках відмови роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечить можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а саме провести декларування товару відповідно до положень статті 257 Митного кодексу України, здійснивши коригування заявленої митної вартості відповідно до вищезазначених Рішень про коригування митної вартості товарів.
У гр. 33 Рішень митний орган, окрім вищезазначеної інформації вказав, що митну вартість товару визначено за ціною договору щодо ідентичних товарів згідно зі статтею 59 Митного кодексу України, рівень митної вартості визначено згідно рівня на товари інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме: Партія «А»: Товар на рівні – 23 050,90 дол.США /1,0478 дол.США/кг (0,86 дол/кг х 22000 кг + 167 916,7865 грн); Партія «В»: Товар на рівні – 22 846,71 дол.США /1,0385 дол.США/кг (0,86 дол/кг х 22000 кг + 159 616,7865 грн).
Джерелом для коригування стала МД №UA205140/2024/026873 від 22.04.2024 року, а відповідачем за основу для коригування митної вартості взято вартість товару, ввезеного з врахуванням фізичних характеристик, найменування, обсягу партій, країни виробництва та виробника.
В подальшому здійснено митне оформлення товару зі сплатою митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товару та надання гарантій відповідно до ч. 7 ст. 55 та розділу Х МК України в загальному розмірі 148 251,61 грн.
Митне оформлення товару для випуску у вільний обіг із застосуванням гарантійних зобов`язань відбувалось на підставі МД №24UA205140039761U3 від 19.06.2024 року (партія «А», сума гарантій: 74 125,22 грн.) та 24UA205140039779U0 від 19.06.2024 року (партія «В», сума гарантій: 74 126,39 грн.) та долучених до них документів.
У відповідності до ч. 8 ст. 55 МК України, протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
Заявою від 06.09.2024 року позивач надав відповідачу додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме:
1. Лист компанії CF&S Lithuania UAB від 10.06.2024 року про те, що товар не страхувався;
2. Платіжну інструкцію №88 від 01.04.2024 року із відмітками банку про проведення платежу;
3. Копія з перекладом з китайської на українську мову декларації країни відправлення №433020240000005923;
4. Митну декларацію №24UA205140043271U1 від 08.07.2024 року (партія «С»), на підтвердження подальшого визнання відповідачем митної вартості товару;
5. Митну декларацію №24UA205140026873U0 від 22.04.2024 року, яка слугувала відповідачу джерелом коригування митної вартості товару.
Листом від 16.09.2024 року №7.3-2/15-02/14/10175 Відповідач відмовив у визнані заявленої позивачем митної вартості товару.
Позивач вважає рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2024/000167/1 та № UA205140/2024/000168/1 від 19.06.2024 року, а також картки відмови № UA205140/2024/001593 і № UA205140/2024/001594 протиправними, а тому звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим та таким, що не відповідає вказаним вище нормам МК України, у зв`язку із чим з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішень належить задовольнити.
Задовольняючи частково заяву позивача про ухвалення додаткового рішення суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, критерій розумності їх розміру, а також: характер виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та складності виконаної адвокатом роботи та те, що розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, факт часткового задоволення позову, то обґрунтований розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу по цій справі в сумі становить 10000,00 грн.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.
Відповідно до частини 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частинами 1 та 2 статті 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до частин 1-3 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з статтею 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 55 Митного кодексу письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 23.10.2020 року, справа №820/3231/16, обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (стаття 53) заборонено.
Як зауважив Верховний Суд у постанові від 21.05.2021 року у справі № 820/307/17, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності. Наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
Як слідує з матеріалів справи, для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач надав відповідачу додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме:
1. Лист компанії CF&S Lithuania UAB від 10.06.2024 року про те, що товар не страхувався;
2. Платіжну інструкцію №88 від 01.04.2024 року із відмітками банку про проведення платежу;
3. Копія з перекладом з китайської на українську мову декларації країни відправлення №433020240000005923;
4. Митну декларацію №24UA205140043271U1 від 08.07.2024 року (партія «С»), на підтвердження подальшого визнання відповідачем митної вартості товару;
5. Митну декларацію №24UA205140026873U0 від 22.04.2024 року, яка слугувала відповідачу джерелом коригування митної вартості товару.
Щодо доводів відповідача про те, що згідно п.3.1.5 договору про надання транспортно-експедиційних послуг №677 від 11.03.2024 (партія «А») та №24.01.20 від 24.01.2020 (партія «В»), до обов`язків замовника належить здійснення своєчасного, власними силами та за власні кошти навантаження та розвантаження вантажу. Однак, в рахунку про надання транспортно-експедиційних послуг №9 від 12.06.2024 (партія «А») та №337 від 12.06.2024 (партія «В») відсутні відомості щодо вартості навантажувальних/розвантажувальних робіт, колегія суддів не приймає такі доводи до уваги і зазначає, що  відомості про вартість навантаження та розвантаження товару до моменту його ввезення на територію України були у повному обсязі надані позивачем та підтверджені належними документами.
Як вірно зазначив суд першої інстанції,  усі маніпуляції з товаром (навантажувально-розвантажувальні роботи та складське обслуговування) з моменту його завантаження на корабель у місті Ціндао Китай та включно до моменту його завантаження у місті Клайпеда на транспортні засоби для подальшого транспортування на територію України здійснювала (організовувала) компанія CF&S Lithuania UAB, а ці послуги були включені та описані у і інвойсі № DZA00108 від 10.06.2024 року, який долучався до митного оформлення двох партій товару, 
Тобто, послуги по завантаженню товару у наземні транспортні засоби надавала компанія CF&S Lithuania UAB, а їх вартість була включена до фактури №DZA00108 від 10.06.2024 року та в подальшому до заявленої декларантом митної вартості товару.
Разом з тим, розвантаження товару із наземного транспорту вже відбувалось на території України, а тому витрати на такі послуги до митної вартості товару не включаються, а відомості про них не надавались.
Щодо доводів апелянта про те, що позивачем не надано інформації про страхування вантажу, що свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неповних відомостей щодо складових митної вартості, то суд апеляційної інстанції зазначає, що поставка товару в обох випадках відбувалась на умовах FOB CN Quingdao правил Інкотермс 2020.
Разом з тим, відповідно до п. А5 та В5 терміну FOB правил Інкотермс 2020, у Продавця та Покупця не має жодного зобов`язання один перед одним щодо укладення договору страхування.
Крім того, відповідач посилається на те, що документ підтверджує вартість перевезення № DZA00108 від 10.06.2024 року, засвідчений отримувачем ТОВ "Агросеплай", тоді як продавець — UAB CF&S Lithuania. Договору сторін про надання послуг не надано.
Матеріалами справи підтверджено, що до митного оформлення надавався його переклад, який був засвідчений печаткою ТОВ «Агросеплай».
Оскільки, до митного оформлення надався інвойс мовою оригіналу, який був засвідчений перевізником, то відсутні будь-які розбіжності в такому документі.
Колегія  суддів відхиляє доводи відповідача про те, що банківський платіжний документ №88 від 01.04.2024 року на суму 32400 дол. США стосується розрахунків за контрактом та проформи - інвойсу №THV24087, що не ідентифікується з конкретною партією товару на суму 13 200 дол. США згідно інвойсу № THV24087A від 29.03.2024 року.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, платіжна інструкція стосується усієї партії товару V-2403068 і посилається на проформу інвойс №ТНV24087 від 14.03.2024 року, а також ідентифікується з інвойсом №ТНV24087А від 29.03.2024 року та №ТНV24087В від 29.03.2024 року , в яких є посилання на номер партії Товару, Контракт 04_2023 від 04.05.2023 та специфікацію №7 від 14.03.2024 року, в якій прописано усі обсяги поставки.
Разом з тим, у листі № 57/24 декларант зазначив, що у зв`язку із великою партією товару (54 тони), згідно проформи інвойсу ТНV24087 від 14.03.2024 року, інвойсів №THV24087A та №THV24087В від 29.03.2024 року, ТОВ «АГРОСЕПЛАЙ» розділило дану партію товару на три вантажівки, відповідно було надано постачальником три інвойси на поставки: ТНV24087А, THV24087B і THV24087C від 29.03.2024 року.

Щодо доводів відповідача про те, що прайс-лист товару б/н від 14.03.2024 є лише пропозицією одного найменування товару для ТОВ «Агросеплай». Проте прайс-лист виробника товару відповідно до VII статті ГАТТ повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу.
Колегія суддів зазначає, що нормами чинного законодавства не встановлено будь-яких вимог щодо форми та змісту прайс-листів, тому такі документи можуть оформлюватися продавцем у довільній формі та на власний розсуд. Прайс-лист є лише пропозицією щодо вартості товару, а його конкретна ціна, порядок її сплати визначаються сторонами та обумовлюються відповідним інвойсом. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.12.2020 року у справі №420/2850/19.
Отже, лише факт надання прайс-листа, виданого експортером не для загального кола покупців, на думку апеляційного суду, не може викликати сумнів у заявленій митній вартості імпортованого товару.
Дослідивши документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що такі містять чітку і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, які у сукупності підтверджують числові значення митної вартості (її складових) та не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом, а відповідачем в рішенні про коригування митної вартості не обґрунтовано, яким чином вказані розбіжності і неточності впливають на митну вартість товару чи її складових.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем не надано доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а саме по собі зазначення митним органом у спірному рішенні про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, без наведення детальних пояснень щодо зроблених коригувань, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості тощо, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні фактичні підстави для коригування заявленої декларантом митної вартості. Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
При цьому, сам лише факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.
Виходячи з наведеного у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що надані позивачем документи підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод їх визначення, тому у контролюючого органу були відсутні підстави для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною договору, а за резервним методом, відповідно до статті 64 МК України.
Суд наголошує, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.
Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 року по справі №520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.
Відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.
Враховуючи вищенаведені норми закону та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, про те, що відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товарів, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товарів не встановлено, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.
Крім цього, згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Щодо прийнятого додаткового рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України).
Як передбачено ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
З матеріалів справи слідує, що до наданої суду заяви представником позивача долучено договір про надання правової допомоги від 26.01.2025 року, укладений із адвокатським об`єднанням «АФК», вартість послуг як додаток №2 від 30.08.2024 року.
Беручи до уваги зміст виконаних робіт (наданих послуг), колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що витрати на правничу допомогу за такі послуги є не співмірними із складністю справи та наданими послугами, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони, та підлягає зменшенню.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні підстави для стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 грн, а доводи апеляційної скарги щодо протиправності оскарженого додаткового рішення є безпідставними та не заслуговують на увагу.
Крім цього, у поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просив судові витрати пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу при апеляційному розгляді справи представник позивача долучив: договір про надання правничої допомоги від 26.01.2023 року; додаток № 2 від 30.08.2024 року до Договору про надання правничої допомоги від 26.01.2023 року. Додатково на підтвердження витрат на правничу допомогу надається: рахунок № 47 від 09.06.2025 року; акт приймання–передачі від 11.06.2025 року; платіжна інструкція № 11298 від 11.06.2025 року.
Матеріалами справи підтверджено, що понесені витрати на правничу допомогу при апеляційному розгляді справи становлять 5000 грн.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №362/3912/18, від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» зазначено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справах №810/3806/18, №810/2816/18, №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року у справі №810/1502/18.
З системного аналізу вищевказаних правових норм можна дійти висновку, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, враховуючи зміст та обсяг наданих послуг, суд апеляційної інстанції вважає, що розмір витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, не є належним чином обґрунтованим у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути з відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.
Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 5000 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат.
Відтак, з огляду на складність справи, виходячи з критерію співрозмірності, суд дійшов висновку, що розмір витрат на правничу допомогу, який належить стягнути на користь позивача з відповідача повинен становити 2 000 грн, решта витрат на вказану допомогу повинен понести позивач.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

                                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року та додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 травня у справі №140/11691/24 - без змін.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросеплай» (код ЄДРПОУ - 36770782) за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці (код ЄДРПОУ - 43958385) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич