УХВАЛА
26 червня 2025 року
м. Київ
справа № 128/3555/23
провадження № 61-5765ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2023 року, ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2023 року, ухвалу Вінницького апеляційного суду від 09 січня 
2024 року, ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 лютого 2024 року, ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2024 року, ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 березня 2024 року, ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про встановлення юридичного факту,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до 
ОСОБА_2 , Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про встановлення юридичного факту.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про встановлення юридичного факту повернуто позивачу ОСОБА_1 разом із доданими до неї документами.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2023 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області 
від 27 вересня 2023 року повернуто позивачу, оскільки подана ним апеляційна скарга не підписана.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області 
від 27 вересня 2023 року повернуто позивачу, оскільки подана ним апеляційна скарга не підписана.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області 
від 27 вересня 2023 року залишено без розгляду. Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу. Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід Державного бюджету України штраф у сумі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 514,00 грн.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 лютого 2024 року визнано, 
що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року, є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року залишено без розгляду. Застосовано до 
ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 
3 028,00 грн та стягнуто з нього вказану суму у дохід Державного бюджету України.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2024 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області 
від 27 вересня 2023 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області 
від 27 вересня 2023 року залишено без розгляду. Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу. Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід Державного бюджету України штраф у сумі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3 028,00 грн.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 березня 2024 року визнано, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року та заявлений ним відвід усьому складу цивільної палати Вінницького апеляційного суду, є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами. Заяву ОСОБА_1 про відвід усьому складу цивільної палати Вінницького апеляційного суду залишено без розгляду. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на вказану ухвалу суду повернуто скаржнику. Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі 6 056,00 грн та стягнуто з нього вказану суму у дохід Державного бюджету України.
У лютому 2024 року ОСОБА_1 вперше звернувся до Верховного Суду 
із касаційною скаргою на ухвали Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 
2023 року, від 13 листопада 2023 року, від 02 лютого 2024 року у вказаній справі.
У березні 2024 року ОСОБА_1 вперше звернувся до Верховного Суду 
із касаційною скаргоюна ухвали Вінницького апеляційного суду від 09 січня 
2024 року, від 19 лютого 2024 року, від 04 березня 2024 року у вказаній справі.
У квітні 2024 року ОСОБА_1 вперше звернувся до Верховного Суду 
із касаційною скаргоюна ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26 березня 
2024 року у вказаній справі.
Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2024 року. Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задоволено. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги 
на ухвали Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2024 року та від 19 лютого 2024 року. Відкрито касаційне провадження у вказаній справі. Витребувати справу 
з суду першої інстанції. 
Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк 
на касаційне оскарження ухвал Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2023 року та від 13 листопада 2023 року. Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задоволено. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвали Вінницького апеляційного суду 
від 27 жовтня 2023 року та від 13 листопада 2023 року. Відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2024 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задоволено. Звільнено ОСОБА_1 
від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 лютого 2024 року. Відкрито касаційне провадження 
у вказаній справі. 
Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2024 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задоволено. Звільнено ОСОБА_1 
від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 березня 2024 року. Відкрито касаційне провадження 
у вказаній справі. 
Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2024 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задоволено. Звільнено ОСОБА_1 
від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26 березня 2024 року. Відкрито касаційне провадження 
у вказаній справі. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2025 року закрито касаційне провадження 
у вказаній справі за касаційними скаргами  ОСОБА_1 на ухвали Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2023 року, від 13 листопада 
2023 року, від 02 лютого 2024 року, від 09 січня 2024 року, від 19 лютого 2024 року, від 04 березня 2024 року, від 26 березня 2024 року (провадження 61-2857св24).
28 квітня 2025 року  ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвали Вінницького апеляційного судувід 27 жовтня 2023 року, від 13 листопада 
2023 року, від 09 січня 2024 року, від 02 лютого 2024 року, від 19 лютого 2024 року, від 04 березня 2024 року, від 26 березня 2024 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції 
для вирішення питання про відкриття провадження.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
Луспеника Д. Д. від 23 травня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвали Вінницького апеляційного судувід 27 жовтня 2023 року, від 13 листопада 2023 року, від 09 січня 2024 року, від 02 лютого 2024 року, від 19 лютого 2024 року, 
від 04 березня 2024 року, від 26 березня 2024 року залишено без руху. Запропоновано заявникові: 1) звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій навести підстави для його поновлення та надати докази на їх підтвердження; 2) сплатити судовий збір за подання касаційної скарги на підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; 3) надати суду касаційної інстанції копії скарги та додані до неї матеріали відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
У наданий судом строк ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку, звернувся із заявою на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 23 травня 
2025 року, в якій зазначає доводи щодо пропуску ним строку на касаційне оскарження, клопотання про звільнення від сплати судового збору та надав касаційну скаргу у новій редакції (копії касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі).
У відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
У частині першій статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних 
на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи 
(частина третя статті 3 ЦПК України). 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку 
на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів 
з дня вручення йому такого судового рішення. 
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
У частині третій статті 394 ЦПК України зазначено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Повний текст оскаржуваної ухвали Вінницького апеляційного суду 
від 27 жовтня 2023 року складено 27 жовтня 2023 року та забезпечено надання загального доступу 30 жовтня 2023 року.
Повний текст оскаржуваної ухвали Вінницького апеляційного суду 
від 13 листопада 2023 року складено 13 листопада 2023 року та забезпечено надання загального доступу 15 листопада 2023 року.
Повний текст оскаржуваної ухвали Вінницького апеляційного суду 
від 09 січня 2024 року складено 09 січня 2024 року та забезпечено надання загального доступу 10 січня 2024 року.
Повний текст оскаржуваної ухвали Вінницького апеляційного суду 
від 02 лютого 2024 року складено 02 лютого 2024 року та забезпечено надання загального доступу 05 лютого 2024 року. 
Повний текст оскаржуваної ухвали Вінницького апеляційного суду 
від 19 лютого 2024 року складено 19 лютого 2024 року та забезпечено надання загального доступу 21 лютого 2024 року.
Повний текст оскаржуваної ухвали Вінницького апеляційного суду 
від 04 березня 2024 року складено 04 березня 2024 року та забезпечено надання загального 06 березня 2024 року.
Повний текст оскаржуваної ухвали Вінницького апеляційного суду 
від 26 березня 2024 року складено 26 березня 2024 року та забезпечено надання загального 28 березня 2024 року.
Річний строк, який відповідно до положень частини третьої статті 394 ЦПК України обчислюється від дня складання повного тексту оскаржуваних ухвал апеляційного суду від 27 жовтня 2023 року, від 13 листопада 2023 року, від 09 січня 2024 року, 
від 02 лютого 2024 року, від 19 лютого 2024 року, від 04 березня 2024 року, 
від 26 березня 2024 року у цій справі сплинув 27 жовтня 2024 року, 
13 листопада 2024 року, 09 січня 2025 року, 02 лютого 2025 року, 19 лютого 
2025 року, 04 березня 2025 року та 26 березня 2025 року. 
Касаційну скаргу на оскаржувані судові рішення подано до Верховного Суду 
28 квітня 2025 року, тобто більше ніж через рік з дня складання повних текстів оскаржуваних судових рішень, що дає підстави для висновку, що строк на оскарження пропущений. При поданні касаційної скарги ОСОБА_1 питання про поновлення строку на касаційне оскарження не заявлялося.
У змісті заяви на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 23 травня 2025 року заявник порушує питання про поновлення пропущеного строку та зазначає, що його вини щодо порушення термінів на касаційне оскарження немає, а тому вимагає відновити йому право на оскарження судових рішень та право на звернення до суду шляхом його поновлення. 
Наведені у заяві причини пропуску строку на касаційне оскарження суд може визнавати поважними або неповажними у разі подання касаційної скарги після спливу тридцятиденного строку на оскарження, але в межах одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими 
і непереборними обставинами.
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не 
є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 
2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала від 14 жовтня 2003 року).
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Проте, заявник подав касаційну скаргу після спливу одного року з дня складення повного тексту судових рішень, що має наслідком відмови у відкритті касаційного провадження, крім випадків, визначених частиною третьою статті 394 ЦПК України. Зазначених обставин заявник не навів.
Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Поважними причинами пропуску строку є ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. 
Заявник пропустив строк на звернення до суду з касаційною скаргою, а частиною третьою статті 394 ЦПК України визначено виключні два випадки для відкриття касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили. 
Зазначених виключних обставин заявником не наведено.
Також, Верховний Суд взяв до уваги, що  ОСОБА_1 уже звертався 
до суду касаційної інстанції з касаційними скаргами, проте було закрито касаційне провадження у зв`язку із невиконанням вимог процесуального закону при поданні касаційних скарг. Невиконання вимог суду, норм законодавства України не є обставиною непереборної сили у розумінні норм ЦПК України.
Крім того, Верховним Судом враховано, що апеляційний перегляд ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року відбувався саме за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , відтак, останній не може вважатись собою, не повідомленою про розгляд справи, оскільки саме заявник касаційної скарги ініціював розгляд справи. Вказаний висновок викладено у змісті постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 року у справі № 405/4689/19 (провадження № 61-1979сво24).
Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення 
від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява 
№ 28249/95, § 53).
Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету, і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява 
№ 17101/90, § 65).
Таким чином, доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не 
є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановленні державами-членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Нешев проти Болгарії»).
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського суду з прав людини від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення після спливу одного року з дня складення повного тексту судових рішень суду апеляційної інстанції, і не встановлено винятки, передбачені частиною третьою статті 394 ЦПК України, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись частиною третьою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2023 року, ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2023 року, ухвалу Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2024 року, ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 лютого 2024 року, ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2024 року, ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 березня 
2024 року, ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про встановлення юридичного факту відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                              Д. Д. Луспеник
                                                                                                                    Б. І. Гулько
                                                                                                                    Г. В. Коломієць