Справа № 341/602/25 
Провадження № 33/4808/492/25 
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції ВАСИЛЬЦОВА Г. А. 
Суддя-доповідач Повзло 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ
Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В. за участю адвоката Дениса Т.Д. та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
розглянувши апеляційну скаргу з доповненнями адвоката Дениса Тараса Дмитровича, що діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2025 року якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого ФОП, та викладачем в Кулінарному коледжі, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто з судовий збір. 

ВСТАНОВИВ:

Суддя суду першої інстанції встановив, що 04 квітня 2025 року о 09:35 годин, на автодорозі Мукачево-Львів, 346 км 800 м, ОСОБА_1 , керував автомобілем Volkswagen Bora, державний номер НОМЕР_1 , та рухався в бік м. Галич, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місті зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу Газоаналізатора Драгер 6810. Результат 1,05 проміле, тест № 6874, чим порушив п. 2.9 ПДР України.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Вважає, що ОСОБА_1 жодних правил дорожнього руху не порушував.
Зазначає, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, йому не належним чином було запропоновано пройти огляд, чим порушено процедуру. А також проігноровано його стан здоров`я та приймання ним медичних препаратів, що могло суттєво вплинути на результат огляду.
Наголошує, що ОСОБА_1 не було забезпечено на місці події адвоката та судом першої інстанції не надано належних копій відеоматеріалів.
Звертає увагу, що ОСОБА_1 не було вручено копію протоколу.
Зазначає, що працівник поліції використовуючи свої службові повноваження цілеспрямовано ініціювала зупинку його автомобіля, оскільки між ними є незавершений конфлікт.
Наголошує, що його автомобіль було незаконно оглянуто двічі, що є доказом неправомірних дій працівників поліції.
Вказує, що відеозаписи перериваються, що викликає підозру у маніпуляціях з мундштуком. Також незаконним є передання приладу для продовження оглядну іншому працівнику поліції.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Денис Т.Д. з`явилися в судове засідання апеляційного суду. Їм роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 271 КУпАП, відповідно. Клопотань не заявлено.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
При цьому, вважаю за необхідне наголосити на тому, що згідно практики Європейського суду з прав людини(далі - ЄСПЛ), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду («Пономарьов проти України»).
Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, крім іншого є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з ст. 252 КУпАП оцінка доказів відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.
Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.
Вважаю, що суддя суду першої інстанції дотримався цих вимог закону та належним чином з`ясував обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що висновок судді суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими доказами, що узгоджуються між собою, та яким суддя дав належний аналіз і оцінив їх у сукупності, в тому числі на предмет того, чи вони отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, є належними та допустимими.
Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 під час проходження огляду не було забезпечено право на реальну допомогу адвоката не є слушним, оскільки з наявних відеозаписів вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його права та обов`язки. 
Крім того слід зазначити, що право на захист виникає не в момент зупинення водія, а з моменту складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та роз`яснення прав, оскільки в справі про притягнення до адміністративної відповідальності рішення приймає суд, а не працівники поліції. Працівниками поліції було роз`яснено права передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема право особи користуватися юридичною допомогою адвоката. Дане право було реалізоване ОСОБА_1 , про що свідчить залучення адвоката, який представляє його інтереси в суді. Тому вважаю, що у даному випадку не порушено право ОСОБА_1 на захист.
Також не є слушним твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не надано належних копій відеоматеріалів, оскільки як вбачається з заяви адвокату Дениса Т.Д. (а.с. 16) йому було надано можливість ознайомитись з матеріалами справи та робити відповідні копії, якою він скористався.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 04 квітня 2025 року серії ЕПР1 № 290201 (а.с. 1) 04 квітня 2025 року о 09:35 годин, на автодорозі Мукачево-Львів, 346 км 800 м, ОСОБА_1 , керував автомобілем Volkswagen Bora, державний номер НОМЕР_1 , та рухався в бік м. Галич, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місті зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу Газоаналізатора Драгер 6810. Результат 1,05 ‰ проміле. Тест 6874. Цим порушив вимоги п. 2.9. а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Обвинувачення є зрозумілим та таким, що не підлягає будь-якому подвійному тлумаченню.
Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – інспектором ВП №3 (м. Галич) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Семківим В.В. з дотриманням вимог ст. 254 КУпАП, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний ним. 
ОСОБА_1 власноручним підписом у відповідній графі протоколу підтвердив, що йому роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, вказав, що пояснення надасть у суді та підписав протокол.
Звертаю увагу, що власноручний підпис підтверджує волевиявлення особи, дійсність документу, свідчить про відповідальність за його зміст.
Апелянт наголошує, що поліцейські під час складання протоколу не вручили  ОСОБА_1  копії протоколу, чим порушено право на захист, однак такі доводи не знайшли свого підтвердження, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1  підписав прокол і не відмовився від отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення. Відсутність копії такого протоколу у матеріалах справи свідчить про те, що ОСОБА_1  отримав таку копію, йому відомий зміст протоколу та він користується передбаченими законодавством правами, зокрема правом на захист, тому вважаю, що у даному випадку не порушено право ОСОБА_1   на захист.
Твердження апелянта про розбіжності в часі зазначені в протоколі та на відеозаписах, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. 
Роздруківка із результатом огляду з використанням спеціального технічного засобу (а.с. 5), підписана ОСОБА_1 та засвідчує результат тесту, проведеного за допомогою приладу «Drager Alkotest 6810» - 1,05 ‰ проміле, який значно перевищує гранично допустиму норму (0,2 проміле).
З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3) вбачається, що ОСОБА_1 у зв`язку з виявленими ознаками, такими як: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою «Drager Alkotest 6810», з результатом 1,05 ‰ проміле, з результатом огляду ОСОБА_1 погодився та підписав акт.
Згідно з направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у КНП «Галицька лікарня (а.с. 4), вбачається, що водій ОСОБА_1 , в якого виявлені ознаки сп`яніння – запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву не пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, оскільки такий огляд було проведено на місці зупинки, з яким він погодився.
На відеозаписах, які містяться на компакт-диску в матеріалах справи (а.с. 7), безсторонньо зафіксовано деякі обставини події, зокрема: зафіксовано зупинення транспортного засобу марки Volkswagen Bora, державний номер НОМЕР_1 та подальшу перевірку документів у водія. В ході розмови працівник поліції запитав у ОСОБА_1 коли він вживав спиртні напої бо з салону автомобіля чути запах алкоголю, ОСОБА_1 відповів, що це чути енергетик, а спиртні напої вживав день перед тим. Далі працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, на таку пропозицію ОСОБА_1 погодився. Працівники поліції роз`яснили процедуру та пояснили наслідки відмови від огляду. ОСОБА_1 запитав чи можна обійтись без огляду, але працівники поліції роз`яснили, що така процедура. Далі ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці. Далі зафіксовано процедуру огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння з результатом 1,05 ‰ проміле. Після цього працівник поліції повідомила ОСОБА_1 про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та роз`яснила його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Після складання процесуальних документів працівник поліції оголосив зміст складених документів, які ОСОБА_1 підписав та отримав копії.
За змістом п. 1 ч. 1. ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, для виявлення або фіксування правопорушення.
Законом не передбачено вимог щодо показань технічних приладів, що мають функції відеозапису, як доказів у справі про адміністративне правопорушення.
Твердження апелянта про те, що відеозаписи перериваються, що викликає підозру у маніпуляціях з мундштуком не є слушним, оскільки досліджені судом відеозаписи досить інформативні, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, є послідовними, мають безсторонній характер, містять у хронологічній послідовності відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи. 
Також не є слушним твердження апелянта про те, що незаконним є передання та відкріплення приладу для продовження оглядну іншому працівнику поліції, оскільки той факт, що один працівник поліції розпочав проводити огляд, а інший закінчив огляд та складав процесуальні документи не впливає на результати проведеного огляду та є правомірним тому що екіпаж патрульної поліції складається з декількох поліцейських. 
Твердження про розбіжності в званні працівників поліції на різних процесуальних документах та проведення ними обшуку транспортного засобу не впливає на законність огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та висновки суду про його винуватість.

Посилання апелянта на те, що працівник поліції використовуючи свої службові повноваження цілеспрямовано ініціював зупинку його автомобіля, оскільки між ними є незавершений конфлікт, що підтверджується наданою стенограмою доданою до апеляційної скарги не є слушним. Причини та обставини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , не підлягають встановленню, оскільки предметом доказування в межах даної справи є саме фактичні дані щодо керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 
Твердження апелянта про застосування до капітана поліції ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді застави, що підтверджується наданою стороною захисту інформацію під час апеляційного розгляду, не впливає законність рішення суду першої інстанції, щодо факту порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9. а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того таке твердження апелянта про зловживання зі сторони працівників поліції, містить ознаки кримінального правопорушення, та повинне перевірятися відповідними органами на підставі заяви особи, яка притягається до адміністративної відповідальності чи його представника. Проте за відсутності відповідного судового рішення, згідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Крім того з відеозапису вбачається ввічливе та коректне спілкування працівників поліції з особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Таким чином вище викладена сукупність доказів поза розумним сумнівом доводить, що ОСОБА_1 є водієм транспортного засобу та керував ним у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог п.п. 2.9. а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, приписами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкції), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядку).
Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Аналогічні приписи містить Інструкція. 
Також, за змістом ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.
Наявні у матеріалах справи докази підтверджують, що водій ОСОБА_1 у якого поліцейським виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, на пропозицію поліцейського пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, за результатами якого - він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, погодився з його результатами.
Оскільки ОСОБА_1 погодився з результатами огляду, який він пройшов на місці, поліцейські не мали підстав доставити його до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Таким чином, вважаю, що в даному випадку дотримано приписів Інструкції, Порядку та ст. 266 КУпАП, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вважається таким, що пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку.
Твердження апелянта про те, що працівниками поліції проігноровано стан здоров`я ОСОБА_1 та приймання ним медичних препаратів, що могло суттєво вплинути на результат огляду не є слушним, оскільки під час проходження огляду ОСОБА_1 не висловлював заперечень з результатом огляду, не вказував про проблеми із здоров`ям та прийняття лікарських препаратів, а також не висловлював бажання пройти повторний огляд у медичному закладі.
Отже за результатами апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу у зв`язку з виявленими ознаками сп`яніння, пройшов огляд на стан сп`яніння у відповідності до закону, та встановлено стан сп`яніння, а тому вважаю, що матеріалами провадження у своїй сукупності поза розумним сумнівом доведено, що ОСОБА_1 є водієм транспортного засобу та керував ним у стані сп`яніння.
Обставин, які б підтверджували позицію сторони захисту щодо незаконності постанови суду першої інстанції та наявності підстав для її скасування з закриттям провадження у справі, за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому її необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу з доповненнями адвоката Дениса Тараса Дмитровича, що діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2025 року, щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                        В.В. Повзло