Номер провадження: 22-ц/813/3367/25 
Справа № 494/336/23
Головуючий у першій інстанції Панчишин А. Ю.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.06.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Громовенко А.Г.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Держава Україна, в особі Служби безпеки України в Одеській області
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 05 грудня 2024 року, ухвалене у складі судді Римаря І.А., у приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Служби безпеки України в Одеській області про стягнення компенсації моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
22 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Держави Україна, в особі Служби безпеки України в Одеській області про стягнення компенсації моральної шкоди.
У своїй заяві позивач зазначив, що 16.11.2022 року працівники Управління Служби безпеки України в Одеській області, озброєнні автоматами, прибули до його помешкання та впродовж двох годин перевіряли його разом з сім`єю на предмет відданості державі Україна. ОСОБА_2 вказав, що в м. Березівка перевіряли тільки його, вважає, що працівниками СБУ в Одеській області проведено слідчу дію обшук житла, таку дію проведено безпідставно, без мотивованого рішення суду, 22.11.2022 року звертався зі скаргою до Управління СБУ в Одеській області, однак отримав відписку, тому просить стягнути з відповідача на його користь 50000.00 грн. в якості компенсації моральної шкоди.
20.05.2024 від ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог, просив стягнути на його користь за рахунок Держави кошти в сумі 760000 грн. в якості компенсації за завдану шкоду (а.с.237-238 т.1).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 05 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Служби безпеки України в Одеській області про стягнення компенсації моральної шкоди – залишено без задоволення.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача, якими позивачеві могла бути заподіяна моральна шкода, а тому суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Короткий виклад вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Березівського районного суду Одеської області від 05.12.2024 року повністю та ухвалити нове , яким стягнути на користь позивача з Держави Україна кошти в сумі 760000 (сімсот шістдесят тисяч) гривень, в якості компенсації моральної шкоди.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково застосував спеціальний закон «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»
В судовому засіданні відповідач не спростував факт свого проникнення до його домоволодіння 16.11.2022 року.
Також поза увагою суду лишилось , що представник відповідача в судовому засіданні у даній справі визнала, що 16 листопада 2022 року приблизно о 09.00 годин працівники Управління СБУ в Одеській області проникли до домоволодіння позивача.
УСБУ в Одеській області в судовому засіданні не надало жодну підставу для проведення 16.11.2022 року в позивача обшуку (огляду) або проникнення до його домоволодіння. УСБУ в Одеській області не були внесені відомості до ЄРДР.
Також суд першої інстанції лишив поза увагою доводи, додаткові пояснення від 26.11.2024 року), щодо проведення 16.11.2022 обшуку ( як тиску на викривача). При цьому вище зазначенні обставини в суді не були спростовані відповідачем.
Вказує що судове рішення належно не вмотивоване та судом не досліджено належним чином всі докази та доводи по справі.
Явка в судове засідання
Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, заяв про відкладення не надходило, що не заважає апеляційному перегляду справи.
Позиція апеляційного суду
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 22 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Держави Україна, в особі Служби безпеки України в Одеській області про стягнення компенсації моральної шкоди.
У своїй заяві позивач зазначив, що 16.11.2022 року працівники Управління Служби безпеки України в Одеській області, озброєнні автоматами, прибули до його помешкання та впродовж двох годин перевіряли його разом з сім`єю на предмет відданості державі Україна. Абрамович вказав, що в м. Березівка перевіряли тільки його, вважає, що працівниками СБУ в Одеській області проведено слідчу дію обшук житла, таку дію проведено безпідставно, без мотивованого рішення суду, 22.11.2022 року звертався зі скаргою до Управління СБУ в Одеській області, однак отримав відписку, тому просить стягнути з відповідача на його користь 50000.00 грн. в якості компенсації моральної шкоди.
20.05.2024 від ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог, просив стягнути на його користь за рахунок Держави кошти в сумі 760000 грн. в якості компенсації за завдану шкоду (а.с.237-238 т.1).
Суд першої інстанції вірно зазначив, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України (далі – ЦК України), а також Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відповідно до постанови Верховного суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) - виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення, право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. 
У постанові Верховного суду від 01.03.2023 у справі № 496/1691/19 суд вказав, що тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».
Частиною 2 статті 1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Порядок відшкодування шкоди регулюється Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відповідно до ст.4 Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Саме на наявність вказаних обставин, які виникли внаслідок проведення, як вважає позивач, незаконного обшуку 16.11.2024 року, останній і посилається в обґрунтування заявленого позову.
Згідно із ст.13 Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20 вказує, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20, суд вказав, що у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, в даному випадку позивач зобов`язаний довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між певними подіями та її настанням.
Згідно із ч.1 ст.81 Цивільно-процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На доведення обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позову, останнім надано виключно скаргу, на дії працівників Управління Служби безпеки України та витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань про відкриття кримінального провадження за його заявою.
Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
У судовому засіданні, а також у відзиві на позов, представник відповідача вказала, що у домоволодінні позивача проводились контррозвідувальні заходи, згідно чинного законодавства.
Також, на виконання ухвали від 23.09.2024 року про витребування інформації, відповідачем надано відповідь щодо опрацювання ухвали суду (а.с.34 т.2) та вказано наступне: «…Зокрема, серед зазначених заходів, 16 листопада 2022 року, на виконання бойового розпорядження оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 12 листопада 2022 року №267/82 дск, на території низки населених пунктів Березівського району Одеської області (в тому числі, за адресою: АДРЕСА_1 ) проводились контрдиверсійні та фільтраційно-профілактичні заходи із заподіянням уповноважених осіб Управління СБУ в Одеській області, ГУНП в Одеській області, ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року ….».
Окрім цього, суд першої інстанції враховує рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2023 року та Постанову Київського апеляційного суду від 27.06.2023 року (а.с.156-1162 т.І), в якому хоча і були інші відповідачі, проте дані обставини справи стосувались саме незаконних проведених дій 16.11.2022 року за адресою проживання позивача.
Частиною 4 ст.82 ЦПК України встановлено, що підстави звільнення від доказування: обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За ст. 2 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», метою контррозвідувальної діяльності є попередження, своєчасне виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам безпеці України, припинення розвідувальних, терористичних та інших протиправних посягань спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на державну безпеку України, усунення умов, що їм сприяють, та причин їх виникнення.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», спеціально уповноваженим органом державної влади у сфері контррозвідувальної діяльності є Служба безпеки України.
Згідно із ст. 6 Закону України ««Про контррозвідувальну діяльність», підставами для проведення контррозвідувальної діяльності є: наявність достатньої інформації, що потребує перевірки за допомогою спеціальних форм, методів і засобів, про: здійснення розвідувальної діяльності проти України спеціальними службами іноземних держав, а також організаціями, окремими групами і особами; посягання на державний суверенітет, конституційний лад і територіальну цілісність України; терористичні посягання чи терористичну діяльність, кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.
Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача, якими позивачеві могла бути заподіяна моральна шкода, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.
Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають. 
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Посилання апелянта на додаткові пояснення від 26.11.2024, щодо проведення 16.11.2022 обшуку (як тиску на викривача), при цьому вище зазначенні обставини в суді не були спростовані відповідачем колегія суддів відхиляє, оскільки на підтвердження вказаного не надано будь яких доказів, та розцінює це як припущення.
Звертаючись до суду із позовом щодо відшкодування шкоди завданої бездіяльністю органу державної влади, позивачем не було надано належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача, протиправність дій УСБУ в Одеській області не встановлено жодним судовим рішенням.
Крім того, в суді першої інстанції було встановлено факт здійснення контррозвідувальних заходів.
Доказів у підтвердження вчинення особами відповідача незаконного обшуку позивачем до матеріалів справи надано не було.
Так, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.
При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивач не надав достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження факту вчинення службовими особами відповідача щодо позивача протиправних дій, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із завданою позивачеві моральною шкодою, а відтак обґрунтованим є висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції встановив, що позивач не довів належними та допустимими доказами причинний зв`язок між діями відповідача та настанням тих негативних наслідків для позивача, про які він вказує, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Враховуючи, що докази протиправності таких дій також відсутні, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову.
З урахуванням того, що висновки суду є достатньої аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії"). 
Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.
Докази та обставини на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Березівського районного суду Одеської області від 05 грудня 2024 року — залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 24 червня 2025 року.

Головуючий суддя                                                        В.В. Кострицький

Судді                                                                         В.А. Коновалова

       Ю.П. Лозко