ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 вересня 2025 року           справа №200/3231/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року (повне судове рішення складено 13 червня 2025 року) у справі № 200/3231/22 (суддя в І інстанції Волгіна Н.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                           УСТАНОВИВ:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року у справі № 200/3231/22, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії № 33/25-2150, яка видана 29 липня 2021 року Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області». 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1  перерахунок та виплату з 1 грудня 2019 року пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії № 33/25-2150, яка видана 29 липня 2021 року Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області», з урахуванням раніше проведених виплат. 
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 8 лютого 2023 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року залишено без змін.

03 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив змінити спосіб виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити виплату з 1 грудня 2019 року пенсії, перерахованої із врахуванням довідки про розмір грошового забезпечення № 33/25-2150, виданої 29 липня 2021 року ДУ “Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області”, з урахуванням раніше проведених виплат, - на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача заборгованості з пенсійних виплат у розмірі 259 729,91 грн.
Заява обґрунтовувана тим, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року по справі № 200/3231/22 позивачу перераховано пенсію із врахуванням довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії № 33/25-2150, яка видана 29 липня 2021 року ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області», та нарахована заборгованість у загальному розмірі 259 729,91 грн, яка на даний час не сплачена.
Заявник вважає що, первісно визначений у судовому рішенні спосіб захисту «сплатити нараховану заборгованість» з пенсії з 1 грудня 2019 року є неефективним способом захисту його порушеного права (не виконується два роки), і що більш ефективним способом відновлення порушеного права є «стягнення нарахованої заборгованості».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року заяву ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення, що ухвалено в даній адміністративній справі, задоволено.
Змінено встановлений рішенням Донецького окружного адміністративного суду від  27 червня 2022 року в адміністративній справі № 200/3221/22 спосіб виконання судового рішення, визначений судом з метою відновлення порушеного права ОСОБА_1 , із: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 виплату з 01.12.2019 пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії №33/25-2150, яка видана 29 липня 2021 року Державною установою “Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області”, з урахуванням раніше проведених виплат» - на іншій спосіб виконання судового рішення:  
«Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ: 13486010, зареєстроване місцезнаходження: 84116, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованість з пенсії за період з 1 грудня 2019 року по 28 лютого 2023 року у сумі 259 729 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот двадцять дев`ять) грн 91 коп».

Не погодившись з такою ухвалою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду, прийняти нову, якою відмовити в задоволенні вимог заявника в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Головним управлінням у межах наданої чинним законодавством компетенції вжито усіх можливих заходів для виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року у справі № 200/3231/22 – нараховано ОСОБА_1  заборгованість у розмірі 259 729,91 грн.
Неотримання заявником усієї суми заборгованості з виплати пенсії відбулося з незалежних від пенсійного органу обставин.
Так, у структурі доходів бюджету Пенсійного фонду до складу коштів Державного бюджету України входять асигнування у плановому періоді на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.
Пунктом 4 Розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31 серпня 2009 року № 21-2, встановлено, що кошти Державного бюджету України передбачаються в бюджеті Пенсійного фонду в обсягах, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік.
Кошти на фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачаються у складі бюджетної програми за КПКВК 2506080 «Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду» і визначаються в межах граничних обсягів видатків державного бюджету за цією програмою.
11 жовтня 2024 року постановою № 1156 Кабінет Міністрів України затвердив бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік, яким на фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, було передбачено 500 млн.грн, які використано в повному обсязі, виплата проведена за рішеннями суду, дата набуття чинності яких по 19 листопада 2020 року включно.
Бюджет Пенсійного фонду України на 2025 рік на сьогоднішній день не затверджено.
Зазначено, що виділення коштів із Державного бюджету на фінансування даного судового рішення не залежить від волі керівника Головного управління.
Вказано, що резолютивна частина рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/3231/22 має зобов`язальний характер, вимоги майнового характеру щодо стягнення певної суми коштів не були предметом судового розгляду.
На переконання Головного управління, передбачене ч. 3 ст. 378 КАС України невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням передбачає бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний та мав реальну можливість виконати рішення. Посилається на постанову Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 210/4031/17.
Зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, здійснюється Казначейською службою в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунку державного органу, а в разі відсутності у цього органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
У Головного управління відсутні рахунки, відкриті в органах Державної казначейської служби України.
Враховуючи зазначене, обраний заявником спосіб захисту не відповідає об`єкту порушеного права, оскільки в такий спосіб неможливо захистити чи відновити його право. 

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судовинства України (далі – КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
Згідно зі  ст. 129-1 Конституції України  судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Аналогічні положення містяться у ст. 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, […].
У постанові від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17 Верховний Суд зазначив, що обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.ст. 14 та 370 КАС України.
Таке правозастосування відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постановах від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19, від 1 лютого 2022 року у справі 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справа № 140/279/21.
Суд наголошує, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.
Зазначений висновок узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 1 лютого 2022 року у справі № 420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17, від 7 лютого 2022 року у справі № 200/3958/19-а.
Як встановлено судом, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року по справі № 200/3231/22, яке набрало законної сили 8 лютого 2023 року, в лютому 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області проведено перерахунок пенсії заявника з 1 грудня 2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 29 липня 2021 року № 33/25-2150; з березня 2023 року загальний розмір щомісячної пенсії склав 14 966,98 грн; заборгованість з пенсії, донарахована за період з 1 грудня 2019 року по 28 лютого 2023 року, склала 259 729,91 грн.
Станом на час розгляду заяви про зміну способу виконання рішення суду нарахована заявнику на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року доплата (заборгованість) до пенсії за період з 1 грудня 2019 року по 28 лютого 2023 року у розмірі  259 729,91 грн   ОСОБА_1 не сплачена.
Зазначені обставини визнаються заявником та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та не є спірними.
Відповідно до пп. 4 п. 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Головне управління фонду відповідно до покладених на нього завдань, крім іншого, забезпечує своєчасну та у повному обсязі виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання, здійснює страхові виплати та надає соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та інші виплати, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, в межах обсягів фінансування цих виплат).
Згідно з п. 5 Порядку № 21-2 видатки бюджету Пенсійного фонду класифікуються за такими основними групами: видатки за рахунок власних доходів (коштів); видатки за рахунок коштів Державного бюджету України.
Пунктом 4 Порядку № 21-2 встановлено, що кошти Державного бюджету України передбачаються в бюджеті Пенсійного фонду в обсягах, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік. У структурі доходів бюджету Пенсійного фонду до складу коштів Державного бюджету України входять асигнування державного бюджету у плановому періоді на: […] погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.
Згідно з п. 7 Порядку № 21-2 за рахунок коштів Державного бюджету України здійснюються видатки, фінансування яких згідно із законодавством забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету.
Відповідно до ст.ст. 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет). Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.
Отже, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року в частині виплати ОСОБА_1 донарахованої пенсії не виконується протягом тривалого часу (більше двох років) з підстав, що не залежать від волі посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Частиною 1 та абз. 1 ч. 3 ст. 378 КАС України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
При цьому абзацем 2 ч. 3 ст. 378 КАС України встановлено, що невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є    с а м о с т і й н о ю   підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
З аналізу наведених приписів слідує, що факт не виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення щодо, зокрема, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, протягом двох місяців (та більше) з дня набрання законної сили судовим рішенням є окремою самостійною підставою (без додаткових умов) для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення на стягнення із зазначеного суб`єкта владних повноважень (відповідача по справі)  відповідних виплат.
При цьому під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти визначення судом нових заходів для реалізації судового рішення суду (в частині захисту порушеного права) у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.
Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2018 року у справі № 803/3805/15 зазначив, що системний аналіз наведеної правової норми дає підстави дійти до висновку про те, що підставою для встановлення порядку і способу виконання судового рішення є обставини, що перешкоджають належному його виконанню: ускладнюють його виконання або роблять неможливим, при цьому судове рішення не може бути змінено по суті.
Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, встановленими раніше.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 826/8279/16.
Обираючи спосіб захисту порушеного права (в т.ч. при розгляді заяви про зміну встановленого рішенням суду способом виконання судового рішення), суд має зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенції), суть якої зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.  Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності “небезпідставної заяви” за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути “ефективним” як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Афанасьєв проти України” від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» від  2 червня 2016  року №  1404-VIII рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, […] виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від  5 червня 2012  року №  4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. […].
Враховуючи наведене вище, суд висновує про наявність підстав для зміни способу і порядку виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 перераховану пенсію за вислугу років з 1 грудня 2019 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі довідки ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» № 33/25-2150 від 29 липня 2021 року - шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 1 грудня 2019 року по 28 лютого 2023 року у загальному розмірі 259 729,91 грн.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року у справі № 200/3231/22 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 04 вересня 2025 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А.В. Гайдар

                                                                                          Т. Г. Гаврищук