ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 червня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/4804/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Малиш Н.І.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу    ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.12.2024 року (суддя суду першої інстанції Семененко М.О.), прийняте в порядку спрощеного провадження в м. Запоріжжі, в адміністративній справі №280/4804/24 за позовом   ОСОБА_1  до  Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , батьку ОСОБА_2 , частини грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100   000 гривень за період із 07.07.2022 року по дату звернення до суду пропорційно дням перебування у полоні;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , батьку ОСОБА_2 , частини грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень за період із 07.07.2022 року по дату звернення до суду пропорційно дням перебування у полоні. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач є батьком старшого солдата ОСОБА_2 , який проходить службу у ВЧ НОМЕР_1 . Відповідно до наказу, ОСОБА_2 з 07.06.2022 вважається таким, що знаходиться в полоні збройних формувань Російської Федерації. У зв`язку з ненарахуванням грошового забезпечення за час перебування ОСОБА_2 в полоні, позивачем було подано заяву на здійснення відповідних виплат, однак відповідач відмовив у здійсненні виплати у зв`язку з недолученням заяви матері військовослужбовця, ОСОБА_3 , чи відмови від її права на отримання даної виплати на користь заявника, не наданням документів, які підтверджують реєстрацію заявника, копію свідоцтва про шлюб, наданням незавірених документів. Також посилався на невідповідність прізвища ім`я та по батькові позивача у паспорті та свідоцтві про народження. Позивачем була подана повторна заява на здійснення виплати, втім, знову отримана відповідь про відмову з аналогічних підстав. Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, позивач вважає, що зазначені підстави відмови не позбавляють позивача права на отримання половини грошового забезпечення та додаткової винагороди за час перебування ОСОБА_2 в полоні.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11.12.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1  було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом №2038 від 12.04.2024, про відмову у виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, як батьку військовослужбовця ОСОБА_2 , який перебуває у полоні. 
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.03.2024 про виплату грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, як батьку військовослужбовця ОСОБА_2 , який перебуває у полоні, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.          Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1  звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено та в цій частині прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що єдиним можливим способом  ефективного захисту прав позивача, враховуючи встановлені судом обставини, є саме зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , батьку ОСОБА_2 , частини грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100000 гривень за період із 07.07.2022 року по дату звернення до суду пропорційно дням перебування у полоні.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції, Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 12.03.1988.
Згідно з витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.03.2023 №286, з 07.06.2022 головний сержант - командир відділення старший солдат ОСОБА_2 вважається таким, що знаходиться в полоні збройних формувань Російської Федерації. 
22.02.2024 позивач звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із заявою про виплату грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди військовослужбовця, з дати знаходження його сина, старшого солдата ОСОБА_2 , у полоні.
Відповідач листом №1346 від 13.03.2024 року повідомив, що відповідно до положень п.4 Порядку №884, виплата грошового забезпечення здійснюється батькам військовослужбовця рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання. Позивачем подано заяву щодо виплати в повному обсязі грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні, водночас позивачем не долучено належним чином оформленої заяви матері ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , щодо виплати їй частини належного ОСОБА_2 грошового забезпечення, чи відмови від її права на отримання зазначеної частини на користь позивача. Також позивачем не надано копії документів, на підтвердження реєстрації позивача, копії свідоцтва про шлюб, також відповідність наданих документів оригіналам не підтверджена належним чином (не завірені нотаріально або іншим чином, передбаченим законодавством). Крім того, особисті дані позивача, зазначені в паспорті громадянина України № НОМЕР_3 від 11.01.2023, не відповідають особистим даним, зазначеним у свідоцтві про народження ОСОБА_2 від 02.03.1988 серія НОМЕР_2 . Зважаючи на викладене, відсутні передбачені законом підстави для задоволення заяви про нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 , як батьку військовослужбовця, який перебуває в полоні, до усунення зазначених недоліків.
29.03.2024 позивач повторно звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із заявою про виплату грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди військовослужбовця, з дати знаходження його сина, старшого солдата ОСОБА_2 , у полоні. Окрім того, щодо матері ОСОБА_2 , повідомив, що остання знаходиться на тимчасово окупованій території.
Відповідач листом №2038 від 12.04.2024 повідомив, що відповідно до положень п.4 Порядку №884, виплата грошового забезпечення здійснюється батькам військовослужбовця рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання. Позивачем подано заяву щодо виплати в повному обсязі грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні, водночас позивачем не долучено належним чином оформленої заяви матері ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , щодо виплати їй частини належного ОСОБА_2 грошового забезпечення, чи відмови від її права на отримання зазначеної частини на користь позивача. Також, встановлено, що особисті дані позивача, зазначені в паспорті громадянина України № НОМЕР_3 від 11.01.2023, не відповідають особистим даним, зазначеним у свідоцтві про народження ОСОБА_2 від 02.03.1988 серія НОМЕР_2 . Зважаючи на викладене, відсутні передбачені законом підстави для задоволення заяви про нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 , як батьку військовослужбовця, який перебуває в полоні, до усунення зазначених недоліків.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу, як батьку військового службовця, що перебуває у полоні, частини грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди пропорційно дням перебування його у полоні, позивач звернувся до суду із позовом.          Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту порушеного права є визнання протиправними та скасування рішення відповідача про відмову позивачу у виплаті грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, як батьку військовослужбовця, який перебуває у полоні, та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 29.03.2024 про виплату грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди військовослужбовця, який перебуває у полоні, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками, з огляду на наступні обставини.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII, за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. 
Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів. 
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації. 
Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України. 
Згідно з частиною 6-1 статті 18 Закону № 2011-XII членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у пункті 6 статті 9 цього Закону.
Відповідно абзацу першого частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Абзацом другим частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 260).
Виплата грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими врегульована розділом ХХХ Порядку № 260.
Пунктом 3 розділу ХХХ Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.
Порядок № 884 визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань , захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх.
Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. 
Згідно із пунктом 4 Порядку № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). 
До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).
Пунктом 5 Порядку № 884 передбачено, що командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Згідно п.7 Порядку №884, виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.
Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для відмови у виплаті позивачу грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди військовослужбовця, який перебуває у полоні були висновки відповідача про те, що позивачем не було надано  належним чином оформленої заяви матері ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , щодо виплати їй частини грошового забезпечення, чи відмови від її права на отримання зазначеної частини на користь позивача, яка також має право на отримання зазначеної виплати та того, що особисті дані позивача, зазначені в паспорті громадянина України № НОМЕР_3 від 11.01.2023, не відповідають особистим даним, зазначеним у свідоцтві про народження ОСОБА_2 від 02.03.1988 серія НОМЕР_2 .  
Однак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що пунктом 4 Порядку № 884 серед документів, які додаються до відповідної заяви, не передбачено обов`язок подавати заяви інших осіб, які мають право на отримання відповідних сум, про їх виплату чи відмову від виплати. Звернення за відповідною виплатою здійснюється на добровільних засадах і право на отримання належних до виплати сум членом сім`ї військовослужбовця, який перебуває у полоні, не може бути поставлено у залежність від факту реалізації або відмови від реалізації такого права іншими особами. 
Що стосується посилань відповідача на те, що   особисті дані позивача, зазначені в паспорті громадянина України № НОМЕР_3 від 11.01.2023, не відповідають особистим даним, зазначеним у свідоцтві про народження ОСОБА_2 від 02.03.1988 серія НОМЕР_2 , як на підставу для відмови у виплаті позивачеві відповідних сум грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 за час його перебування у полоні, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними та погоджєуться з висновками суду першої інстанції, що паспорт позивача та свідоцтво про народження ОСОБА_2 складено різними мовами. 
Крім того, визнання відповідачем позивача батьком ОСОБА_2 вбачається зі змісту наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.03.2023 №286 «Про результати службового розслідування», оскільки останній містить інформацію про врахування пояснень позивача як батька щодо обставин втрати зв`язку з військовослужбовцем, а також інформацію про те, що саме за зверненням позивача як батька військовослужбовця до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України було підтверджено факт перебування ОСОБА_2 у полоні.
Отже, з огляду на вказані обставини справи, рішення Військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом №2038 від 12.04.2024, про відмову у виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, як батьку військовослужбовця ОСОБА_2 , який перебуває у полоні є протиправним та підлягає скасуванню.
Що стосується правомірності зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 саме нарахувати та виплатити ОСОБА_1 частини грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, то колегія суддів апеляційного суду погоджується з  висновками суду першої інстанції, що оскільки відповідач під час розгляду заяви позивача не встановив осіб, які мають право на відповідну виплату, не перевірив належним чином наявність/відсутність осіб на утриманні військовослужбовця, який перебуває в полоні, не встановив чи має позивач відповідне право в порядку черговості, визначеної ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII, не визначив належний розмір частки грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди полоненого військовослужбовця, за умови наявності такого права у позивача, то належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.03.2024 про виплату грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, як батьку військовослужбовця ОСОБА_2 , який перебуває у полоні, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, 325 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.12.2024 року в адміністративній справі №280/4804/24 - залишити без змін.
                    Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш