П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 липня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 472/172/25	

Перша інстанція: суддя Тустановський А.О.,
повний текст судового рішення
складено 25.03.2025, м.Вознесенськ

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області    від 25 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови, -
       В С Т А Н О В И В:
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі РТЦК) та просив визнати протиправною та скасувати постанову №38 від 28.01.2025 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що оскарженою постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. 
У постанові зазначено, що ОСОБА_1 04.12.2024 р. засобами поштового зв`язку «Укрпошта» було направлено лист-відправлення №0610213716550, а саме повістку за №1545599 на адресу: АДРЕСА_1 , про те, що йому належить з`явитися 17.12.2024 р. о 14:00 год. до РТЦК для уточнення даних. ОСОБА_1 до РТЦК у визначений в повістці термін, а саме  о 14:00 год. 17.12.2024 р. та впродовж дня, не з`явився, про поважність причин щодо своєї неявки не повідомив. 
Позивач вважає постанову неправомірною та необґрунтованою, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3  ст.210-1 КУпАП, так як жодного виклику не отримував, сповіщень з АТ «Укрпошта» щодо отримання повістки не надходило. 
Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області    від 25 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 28.01.2025 року №38 про визнання винним ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3  ст.210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. скасовано.
Справу про адміністративне правопорушення за ч.3  ст.210-1 КУпАП  відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Стягнуто з РТЦК за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 605 грн.60 коп.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно військо-облікового документу №110620248090222100001 позивач перебуває на військовому обліку як військовозобов`язаний в званні солдат в РТЦК. 11.06.2024 р. медичною комісією при РТЦК визнаний придатним для проходження військової служби гр. ІІ, ст.39-б, 54-б, 64-в. (наказ МОУ №402 від 14.08.2008 р.).
Згідно довідки №4512 від 09.01.2025 р., що видана начальником РТЦК громадянину   ОСОБА_1 , останньому надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на підставі пункту 1 ч.3  ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як здобувачу освіти. Довідка видана згідно протоколу №2 на строк до 08.02.2025 р.
17 січня 2025 року старшим офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи РТЦК ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення №04 про те, що 17.12.2024 року о 14:00 год. ОСОБА_1 не з`явився до РТЦК для уточнення даних, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3  ст.210-1 КУпАП. Повідомлено останньому, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 14:30 28.01.2025 року в приміщенні РТЦК , за адресою: м.Вознесенськ, вул.Одеська, 17, каб. №13.
28 січня 2025 року постановою №38 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3  ст.210-1 КУпАП  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення  та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн.
Зі змісту постанови вбачається, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №04 від 17.01.2025 року 17.12.2024 року о 14:00 год. та впродовж дня військовозобов`язаний ОСОБА_1 не з`явився до РТЦК у визначений в повістці термін. Про поважність причин щодо своєї неявки не повідомляв, чим порушив вимоги законодавства України, а саме: ч.ч.1, 2, 3  ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу»  та абз.1 ч.1  ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3  ст.210-1 КУпАП, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особовий період.
Також, в постанові зазначено, що 04.12.2024 року гр. позивачу засобами поштового зв`язку «Укрпошта» було направлено поштовий лист-відправлення №0610213716550, а саме повістку за №1545599 на адресу: АДРЕСА_1 , про те що йому належить з`явитися 17.12.2024 року о 14:00 год. до РТЦК для уточнення даних.
21.12.2024 року з відділення Укрпошта (смт. Веселинове) надійшла відповідь про те, що «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно трекінгу відправлень АТ «Укрпошта» рекомендоване повідомлення №0610213716550 прийнято 06.12.2024 року, 24.12.2024 року прибуло до відділення 67063 с.Широколанівка, 24.12.2024 року повернуто відправнику з позначкою одержувач відсутній за вказаною адресою.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що посадовою особою відповідача при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3  ст.210-1 КУпАП  не з`ясовано всі обставини, передбачені  ст.280 КУпАП, у зв`язку з чим безпідставно та неправомірно винесено оскаржену постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 17000 грн. за скоєння правопорушення, передбаченого ч.3  ст.210-1 КУпАП.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає  Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закон України «Про борону України»,  Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затверджений  Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до  ст.1 Закону України «Про оборону України»  особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій  Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено на всій території України воєнний стан, який триває і по теперішній час.
З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань,  Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію»  на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації. Таким чином, з 24 лютого 2022 року на всій території Україні триває особливий період.
Згідно з ч.10  ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Приписами п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до ч.1  ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»  громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки
Згідно із підпунктом 2) пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого  КМУ від 16 травня 2024 р. №560:
«Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:
день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання».
Змінами, внесеними Постановою уряду від 8 жовтня 2024р. №1147 до Правил надання послуг поштового зв`язку передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). Рекомендовані листи з позначками «Повістка ТЦК», «Вручити особисто» підлягають врученню особисто адресатам.
У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».
Якщо ж протягом 3 робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК необхідна сукупність обставин: 1) направлення судової повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, та 2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою.
Як вбачається з матеріалів справи, навіть за наявності на поштовому конверті позначки «Повістка ТЦК, Вручити особисто» докази повідомлення позивача за наявним номером телефону та/або вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК, Вручити особисто» в матеріалах справи відсутні.
З приводу цього колегія суддів зазначає, що це є суттєвим порушенням порядку надсилання та вручення поштової кореспонденції в даній категорії відправлень, оскільки відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.
Матеріалами справи встановлено, що згідно Витягу з «Оберіг» на громадянина ОСОБА_1 05.06.2024 р. о 12 год. 36 хв. РТЦК позивача взято на облік (зареєстровано)  та в графі адреса зазначено: АДРЕСА_1 .
Разом з цим, 11.06.2024 р. о 12:51 год. було зареєстровано фактичне місце проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 .
Зазначена адреса проживання також вказана у військово-обліковому документі у системі Резерв+ при уточненні позивачем своїх даних 11.06.2024 р.
Дані уточнено вчасно.
Однак, повістка була направлена РТЦК ОСОБА_1 на зареєстровану адресу місця проживання: АДРЕСА_1 , а не на фактичне місце проживання, яке при оновлені даних у Резерві + вказав позивач, а саме: АДРЕСА_2 .
Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3  ст.210-1 КУпАП, відповідачем не доведена, оскільки відсутні будь-які докази того, що останній був належним чином оповіщений про виклик до РТЦК.
Більш того, згідно трекінгу відправлення поштового листа №0610213716550, він був доставлений до с.Широколанівка лише 24.12.2024 р. й того ж дня був повернутий відправнику, в той час як позивачу необхідно було з`явитися до РТЦК 17.12.2024 р. на 14:00 год., тобто позивач за будь-яких обставин не отримав би повістку про виклик до РТЦК вчасно, що не може вважатися належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до РТЦК, як це передбачено п.41 Порядку №560.
Крім того, відповідачем не наведено суду які ж саме дані мали б бути уточнені 17.12.2024 року на відміну від тих, які у РТЦК мались в наявності.
Для з`ясування наведених вище обставин, зокрема щодо обізнаності позивача про наявність відправлення №0610213716550 з повісткою №1545599, апеляційним судом було надіслано запит до відділення поштового зв`язку 57063 АТ «Укрпошта», тобто до відділення, яке безпосередньо доставляло позивачу вказане вище відправлення з повісткою, а також до Миколаївської дирекції АТ «Укрпошта».
В наведених вище запитам апеляційним судом було запитану наступну інформацію:
- які заходи вчинялись працівниками Відділення поштового зв`язку № 57063 для сповіщення ОСОБА_1 щодо наявності вищевказаного листа?
- на підставі яких відомостей було встановлено, що ОСОБА_1 відсутній за адресою АДРЕСА_1 ?
Проте, зі змісту відповідей, наданих АТ «Укрпошта» на вказані запити суду, не вбачається виконання вказаного вище порядку вручення повістки.
Крім цього, відповідно до примітки  ст.210 КУпАП, положення статей  210,  210-1  цього  Кодексу  не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Тобто, якщо Міністерство оборони України як держатель такого реєстру може отримати відомості про особу шляхом синхронізації з іншими державними електронними реєстрами, то особу не може бути притягнуто до відповідальності за неповідомлення таких відомостей.
Як вже було встановлено вище, позивач викликався з метою уточнення даних, водночас матеріали справи не містять відомостей про неможливість отримання таких даних з реєстрів. Навпаки, долучені відомості свідчать про те, що з моменту взяття на облік відповідач мав військово-облікові дані на позивача, а можливість отримання таких даних виключає підстави для застосування  статті 210-1 КУпАП, що відповідає примітці  ст.210 КУпАП.
Втім, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У ч.3 ст.62 Конституції України наголошується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У відповідності до положень частини другої статті 70, частини першої та другої статті 71 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, відповідно до принципу змагальності позивач зобов`язаний заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.
За змістом завдань КУпАП та загальних норм Конституції України, Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути доведена належними доказами, а будь-які сумніви і протиріччя повинні трактуватися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч. 2ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в межах спірних правовідносин, ураховуючи наведені вище приписи законодавства, спірна постанова №38 від 28.01.2025 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення, а рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області    від 25 березня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	О.І. Шляхтицький    Г.В. Семенюк