ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4791/25 Справа № 212/9617/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Зімін М.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року                                                        м. Кривий Ріг        
справа № 212/9617/24 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2025 року, яке ухвалено суддею Зіміним М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 07 лютого 2025 року, 

УСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Страхова група «Оберіг» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовна заява мотивована тим, що 07 жовтня 2022 року у м. Кривий Ріг по вул. Ватутіна, сталась ДТП за участі транспортного засобу – автомобіля марки «Daewoo Sens», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу – автомобіля марки «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . 
Внаслідок ДТП, яке сталось за наявності провини водія ОСОБА_2 , автомобіль марки «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_2 , отримав механічні ушкодження, чим позивачу було спричинено матеріальної шкоди. 
Позивач вказує, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована ТзДВ «СГ «Оберіг». 
Одразу після ДТП ОСОБА_1 повідомив ТзДВ «СГ «Оберіг» про страхову подію. 
09 лютого 2024 року позивачем подано до ТзДВ «СГ «Оберіг» заяву про виплату страхового відшкодування. 
Відповідачем відмовлено ОСОБА_1 у здійсненні страхового відшкодування на підставі пропуску річного строку на подачу заяву про страхове відшкодування. 
Позивач не погоджуючись з відмовою у здійсненні страхового відшкодування, тому просить стягнути з ТОВ «Страхова група «Оберіг» на свою користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 110 574,75 грн, витрати на підготовку експертного висновку в розмірі 3 500 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2025 рокупозовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 94 758 грн 97 коп, витрати на підготовку експертного висновку в розмірі 3 500 грн, судові витрати в розмірі 13 893 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 
В апеляційній скарзі ТОВ «Страхова група «Оберіг» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на сплату судового збору за подання даної апеляційної скарги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було цілком проігноровано позицію скаржника, що підтверджена численною чинною судовою практикою, зокрема постановою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справа № 686/4557/18 щодо об`єктивності підстав можливості поновлення строків та дійсних обставин, що унеможливлюють потерпілому звернутись в рамках річного строку до страховика для отримання страхової виплати та п.136 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, щодо обов`язку потерпілого довести, що ним було здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини. Однак, в порушення норм процесуального законодавства, суд першої інстанції односторонньо дослідив лише позицію позивача, проігнорувавши аргументи та подані скаржником докази, чим при цьому знову ж таки знехтував принципами цивільного судочинства, правами та інтересами ТДВ «СГ «Оберіг» на справедливий та неупереджений суд.
ТДВ «СГ «Оберіг» наголошує на тому, що позивач не звертався до скаржника із належною заявою про виплату страхового відшкодування за фактом ДТП 07 жовтня 2022 року протягом встановленого річного строку, адже подав заяву про виплату страхового відшкодування та інші документи лише 09 лютого 2024 року.
Пославшись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, суд не звернув належної уваги на в п.133 постанови, в якій вказано наступне: «При добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності». В данному випадку позивач знав та об`єктивно міг дізнатись про наявність встановлених юридичних фактів, котрі надають йому можливість отримати страхове відшкодування. Отже позивач безпідставно, будучи пасивним до питання отримання відшкодування за рахунок договору страхування, прострочив законодавчо встановлений строк для надання заяви про виплату страхового відшкодування, відтак будь-які вимоги щодо відшкодування шкоди являються безпідставними та протизаконними.
Позиція суду першої інстанції про сплату страхового відшкодування в повному обсязі співвинуватцю ДТП не відповідає ані нормам матеріального права, ані справедливому розподілу відповідальності, оскільки згідно положень ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує шкоду в межах відповідальності свого забезпеченого водія. Оскільки кожен водій винен у рівній мірі, то його страховик зобов`язаний компенсувати лише відповідну частку шкоди – 50%. З огляду на вказане вище, розмір матеріального збитку, котрий було завдано позивачеві мав би бути розділений навпіл, з урахуванням настання цивільно - правової відповідальності двох учасників події. А тому, заявлений розмір задоволених майнових вимог необгрунтовано завищений.
Відповідач вважає, що суд першої інстанції, безпідставно та за наявності беззаперечних фактів у неналежності та недостовірності звіту № 052/МЗ-24 від 26 серпня 2024 року, взяв його за основу при прийнятті оскаржуваного рішення, оскільки дослідження оцінювачем було проведено станом не на дату ДТП – 07 жовтня 2022 року, а дату складання звіту – 13 серпня 2024 року, що є грубим порушенням вимог стандарту. Крім того, за фактом складання досліджуваного звіту, оцінювачем було проігноровано п.7.41. Методики та вказано, що коефіцієнт фізичного зносу ТЗ марки «Hyundai», державний номерний знак НОМЕР_3 , менший нормативно встановленого та має відсоток у розмірі 0,627 (сторінка №1 звіту). Поруч із тим, оцінювачем було хибно вказано курс іноземних валют станом на 07 жовтня 2022 року, адже оцінювачем вказано ціну одного американського долару у розмірі 36,5686 грн, хоча насправді станом на 07 жовтня 2022 року курс долара становив 28,1468 грн. Таким чином, помилки оцінювача у вище вказаному розрахунку спровокували подальші помилки при розрахунку вартості матеріального збитку ТЗ марки «Hyundai», державний номерний знак НОМЕР_3 .
Також апелянт не вбачає жодних належних та доведених судом підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування судових витрат з тих зокрема причин, що саме через неправильні дії сторони позивача, а саме через помилкове трактування норм чинного законодавства, недостатній аналіз всіх обставин вищезазначеної ДТП та хибне судження у наявності підстав для звернення із заявленими вимогами до суду із представленими аргументами та неналежними, недостовірними та недопустимими доказами, призвело до необґрунтованого та передчасного звернення із досліджуваним спором до суду без жодних законних підстав, а тому судові витрати повинні в будь-якому випадку залишитися за позивачем. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу ТОВ «Страхова група «Оберіг»- залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ТОВ «Страхова група «Оберіг» - Алєксєєва В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача – адвоката Новака А.М., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , автомобіль марки «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2012 року випуску, з 27 червня 2012 року зареєстровано на праві власності за ОСОБА_1 (а.с.10).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року у справі № 212/6936/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, за наступних обставин, а саме ОСОБА_2 07 жовтня 2022 року о 19-15 годин в м. Кривому Розі, по вул. Ватутіна, керуючи транспортним засобом Деу сенс, номерний знак НОМЕР_1 , під час виявлення небезпеки, не обрав меж безпечної швидкості руху, виїхав на смугу зустрічного руху (обгін), допустив зіткнення з автомобілем Хюндай, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завданий матеріальний збиток (а.с.14-15).
09 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ТзДВ «СГ «Оберіг» із заявою про виплату страхового відшкодування в результаті ДТП, що сталось 07 жовтня 2022 року о 19-15 годин за участі автомобіля марки «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіля марки «Daewoo Sens», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.16-19).
Листом ТзДВ «СГ «Оберіг» № 2603-03 від 26 березня 2024 року повідомлено ОСОБА_1 про те, що страховик не визнає майнові вимоги та немає правових підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки заяву про страхове відшкодування подано з пропуском річного строку з моменту ДТП (а.с.20).
У відповідності до Звіту про оцінку майна № 052/МЗ-24 від 26 серпня 2024 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , оціночна вартість матеріального збитку спричиненого власнику автомобіля «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 110 574,75 грн, у тому числі 13 315,78 грн ПДВ. При цьому ринкова вартість автомобіля «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_2 , на дату ДТП 07 жовтня 2022 року становить 245 589,44 грн, вартість відновлювального ремонту на дату огляду 13 серпня 2024 року – 210 157,28 грн (а.с.22-40).
08 серпня 2024 року між ОСОБА_1 та суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 укладено Заяву/договір на проведення незалежної оцінки майна автомобіля «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_2 . Визначено, що загальна вартість послуг з оцінки складає 3 500 грн (а.с.42).
16 серпня 2024 року ОСОБА_1 сплачено 3 500 грн за експертну оцінку (а.с.48).
У відповідності до Полісу № ЕР/207938433 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, застраховано цивільно-правову відповідальність у ТзДВ «СГ «Оберіг» забезпеченого транспортного засобу «Daewoo Sens», державний номерний знак НОМЕР_1 . Цим Полісом визначено, що страхова сума за шкоду, завдану майну становить 130 000 грн та франшиза становить 2 500 грн (а.с.89).
Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2022 року справа № 212/7093/22, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року, водія ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_1 07.10.2022 року о 20-00 годині в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у Покровському районі по вул. Ватутіна, керуючи транспортним засобом Хундай Акцент, д.н.з. НОМЕР_2 , під час здійснення маневру розвороту завчасно не зайняв відповідне крайнє положення, не переконався в безпеці свого маневру, допустив зіткнення з транспортним засобом Деу, д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с.90-94).
У відповідності до ремонтної калькуляції № 48333 на дату оцінки 24 січня 2025 року, на дату розрахунку 07 жовтня 2022 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_2 становить 76 158,29 грн (а.с.125-127).
Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та правомірно поклав обов`язок з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на відповідача.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.
Проте, із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
У відповідності до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно з статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).
Водночас в статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески .
Тобто положення цього закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.
Відповідно до статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник, у разі настання ДТП, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово має надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.
Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Тобто страхувальник має вчинити дії для повідомлення страховика про настання ДТП.
У свою чергу, страховик у відповідності до статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Тобто страховик після повідомлення страхувальником про ДТП має здійснити всі дії для встановлення та виплати страхового відшкодування.
У страховика обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає у разі навмисних дій страхувальника, спрямованих на настання страхового випадку (підпункт 37.1.1 пункту 37.1 статті 37стаття 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), або у разі вчинення ним умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (підпункт 37.1.2 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Крім того, у страховика обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: невиконання обов`язків, визначених Законом № 1961-IV, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Отже, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки.
Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.
Разом з тим, у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту праваосіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії)та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.
Як вбачається з матеріалів справи, 07 жовтня 2022 року у м. Кривий Ріг по вул. Ватутіна, сталась ДТП за участі транспортного засобу – автомобіля марки «Daewoo Sens», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу – автомобіля марки «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . 
Внаслідок ДТП, яке сталось за наявності провини водія ОСОБА_2 , автомобіль марки «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_2 , отримав механічні ушкодження, чим позивачу було спричинено матеріальну шкоду.
Позивач, як на доказ підтвердження розміру оціненої шкоди завданого автомобілю «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_2 , посилається на Звіт про оцінку майна № 052/МЗ-24, складеного експертом оціночної діяльності ОСОБА_3 .
У Звіті про оцінку майна № 052/МЗ-24, оціночна вартість матеріального збитку в розмірі 110 574,75 грн, визначена з урахуванням ПДВ, в розмірі 13 315,78 грн. 
Позивачем до визначеної вартості матеріального збитку, спричиненого власнику автомобілю «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_2 , включено франшизу в розмірі 2 500 грн та ПДВ на суму 13 315,78 грн. 
Виходячи із наданих позивачем доказів, розмір матеріального збитку, спричиненого власнику автомобілю «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 94 758,97 грн із розрахунку 11 0574,75 грн – 2 500 грн – 13 315,78 грн.
Відповідачем по справі не спростовано висновки суду першої щодо розміру завданого позивачу матеріального збитку, тому доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині не заслуговують на увагу. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем було подано заяву до відповідача про виплату страхового відшкодування з пропуском строку на подання, не можуть бути підставою для скасування рішення та відмові у задоволенні позовних вимог позивача, з огляду на наступне.
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, що пропуск позивачем однорічного строку для звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування стався не з вини позивача, з незалежних від нього причин, а дії позивача свідчать про його добросовісну поведінку, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), де вказано, що з огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (ст. 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.
Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (ст. 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (ст. 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, щопри добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV).
Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності»
У постанові Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 910/426/17 зроблено правовий висновок, що потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди, з вимогою про виплату стразового відшкодування у строк встановлений п.п 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України № 1961 (впродовж одного року). Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання об`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є право, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.
Таким чином, не отримавши страхове відшкодування у зв`язку з пропуском річного строку, позивач, реалізовуючи своє право на отримання компенсації у відшкодування спричиненої йому шкоди внаслідок ДТП в повному обсязі, звернувся з позовом до страхувальника заподіювача шкоди в межах строку позовної давності.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 110 574,75 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.375, ст.ст.381, 382 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 29 серпня 2025 року. 

Головуючий: 

Судді: