ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року	Львів	Справа № 300/7966/24 пров. № А/857/5996/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача                                                       Іщук Л. П.,
суддів                                                                      Обрізка І.М., Пліша М.А.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження ( головуючий суддя Микитюк Р.В.,  м. Львів), у справі №300/7966/24 за позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, - 
                                           
                                                             встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до до  Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, у якому просив: 
            - визнати протиправною  бездіяльність  Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо неврахування при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 заробітної плати (доходу) за  періоди  з  01.09.2004  по  31.08.2005,  з  06.10.2005  по  30.04.2006,  з  01.05.2006  по 30.04.2007,  з  11.06.2007  по  30.05.2008,  з  03.07.2008  по  26.05.2009,  з  05.06.2009  по 27.01.2011,  з  17.02.2011  по  25.11.2011,  з  19.12.2011  по  07.11.2014,  з  10.11.2014  по 25.03.2015,  з  20.04.2015  по  12.04.2016,  з  18.05.2016  по  13.04.2021  –  згідно  довідок про заробітну плату, виданих ОАО Ленінградський суднобудівний завод «Пелла» №58 від 29.01.2019, ООО «Интро-Пелла» від 18.01.2019 №3, ООО «Мидель» від 28.02.2020 №16, ООО «Мидель» №1 від 10.01.2022, ООО «Мидель» №2 від 10.01.2022;
          - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити  з  23.03.2022  перерахунок  пенсії   ОСОБА_1  із  врахуванням заробітної  плати  (доходу)  за  період  з  вересня  2004  року  по  серпень  2005  року  та  з жовтня  2005  року  по  квітень  2006  року  –  згідно  довідки  ОАО  Ленінградський суднобудівний  завод  «Пелла»  №58  від  29.01.2019,  за  період  з  травня  2006  року  по квітень 2007 року – згідно довідки ООО «Інтро-Пелла» від 18.01.2019 №3, за період: червень - липень, вересень - грудень 2007 року, березень - травень, липень - серпень, листопад  -  грудень  2008  року,  березень  -  червень,  вересень  -листопад  2009  року, лютий  -  травень,  липень  -  жовтень  2010  року  –  згідно  довідки  ООО  «Мидель»  від 28.02.2020 №16, за період: листопад - грудень 2010 року, 2011 рік, 2012 рік, 2013 рік, січень-листопад  2014  року  –  згідно  довідки  ООО  «Мидель»  №1  від  10.01.2022,  за період: листопад - грудень 2014 року, січень - жовтень, грудень 2015 року, 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік, січень - квітень 2021 року – згідно довідки ООО «Мидель» №2 від 10.01.2022.
          Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подало апеляційну скаргу. Вказує, що чинне  законодавство  України  встановлює обов`язкову умову для можливості врахування заробітку при обчисленні пенсії особи – сплата відповідних страхових внесків з такого заробітку (доходу). Тому зарахування заробітку для обчислення пенсії одній особі без сплати з такого заробітку страхових внесків є порушенням принципу рівноправності стосовно  інших  громадян,  які  своєчасно  та  відповідно  до  вимог  чинного законодавства сплачують відповідні страхові внески. Скаржник наголошує, що з 23 грудня 2022 року дія Конвенції про правову допомогу у правовідносинах з російською  федерацією  не  застосовується.  Пенсії  громадянам,  які  проживали (працювали)  на  території  російської  федерації,  призначаються  на  умовах, визначених  Законом  України  від  9  липня  2003  року  №  1058-IV  «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу не подав.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 ч.1  ст.311 КАС України  розглядає справу в порядку письмового провадження.
Апеляційний суд переглядає рішення в межах вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 23.03.2022 ОСОБА_1 у віці 56 років звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком за Списком №2.
За змістом рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 06.04.2022 №091630010578 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу. Зазначено, що за наданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.09.2004, оскільки особами, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надаються документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01.01.2004 додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільної формі) про сплату страхових внесків. Вказано, що загальний стаж роботи позивача становить 20 років 6 місяців 14 днів. Стосовно наявності пільгового стажу роботи в одному примірнику рішення вказано – 8 місяців 12 днів, в іншому примірнику рішення вказано - 11 років 11 місяців 6 днів.
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 27.04.2022 за №0900-0209-8/13589 повідомило позивача про рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 06.04.2022 №091630010578.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.12.2023 по справі №300/4357/22 визнано протиправним та скасувано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 06.04.2022 за №091630010578. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 23.03.2022 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням до страхового стажу роботи періодів роботи з 01.09.2004 по 31.08.2005, з 06.10.2005 по 30.04.2006, з 01.05.2006 по 30.04.2007, з 11.06.2007 по 30.05.2008, з 03.07.2008 по 26.05.2009, з 05.06.2009 по 27.01.2011, з 17.02.2011 по 25.11.2011, з 19.12.2011 по 07.11.2014, з 10.11.2014 по 25.03.2015, з 20.04.2015 по 12.04.2016, з 18.05.2016 по 13.04.2021 (а.с.67-71).
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2024 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.12.2023 у справі №300/4357/22 змінено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області  призначити ОСОБА_1 з 23.03.2022 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням до страхового стажу роботи періодів роботи з 01.09.2004 по 31.08.2005, з 06.10.2005 по 30.04.2006, з 01.05.2006 по 30.04.2007, з 11.06.2007 по 30.05.2008, з 03.07.2008 по 26.05.2009, з 05.06.2009 по 27.01.2011, з 17.02.2011 по 25.11.2011, з 19.12.2011 по 07.11.2014, з 10.11.2014 по 25.03.2015, з 20.04.2015 по 12.04.2016, з 18.05.2016 по 13.04.2021 (а.с.72-73).
На виконання вказаного судового рішення, Головним управлінням ПФУ у Вінницькій області з 23.03.2022 призначено ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, враховуючи зазначені періоди роботи (а.с.75).
При цьому, як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку розміру пенсії за віком позивача, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області при розрахунку заробітку для обчислення пенсії заробітна плата за періоди з листопада 2010 по квітень 2021 і з 01.09.2004 по 31.12.2019 та з 01.01.2021 по квітень 2021 врахована у нульовому варіанті, а за періоди з 01.07.1995 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.12.2002 та з 01.09.2004 по 13.04.2021 – індивідуальний коефіцієнт заробітної плати – 0,65302 (а.с.76-78).
Не погодившись із розрахунком розміру пенсії ОСОБА_1 , представник позивача звернулася з відповідним запитом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо надання інформації стосовно обрахунку розміру пенсії та стажу позивача (а.с.748). 
Листом від 28.06.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області вказало, зокрема, що при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 не взято довідки про заробітну плату за періоди з листопада 2010 по квітень 2021, згідно з довідками №1 від 10.01.2022 і №2 від 10.01.2022, виданими ООО «Мидель», і враховано у нульовому еквіваленті періоди з 01.09.2004 по 31.12.2019 та з 01.01.2021 по квітень 2021, оскільки рішенням суду не зобов`язано зарахувати заробітну плату за вказані періоди. Призначення пенсії позивачу здійснювали спеціалісти Вінницької області. Виплату пенсії проведено ГУ ПФУ в Івано-Франківській області (а.с.75).
Позивач вважаючи бездіяльність відповідача щодо врахування заробітної плати протиправною та такою, що порушує його право на належне пенсійне забезпечення, звернувся до суду з метою захисту своїх прав.
Вирішуючи даний спір, колегія суддів зазначає наступне. 
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).
Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV встановлено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частинами 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (пункт 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-ІV).
Частинами 1, 10, 12 статті 20 Закону №1058-ІV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно частини 16 статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.
Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Аналогічні вимоги визначені і в національному законодавстві російської федерації.
Абзацом 3 статті 3 Федерального закону Про трудові пенсії в російській федерації від 17.12.2001 р № 173-ФЗ, іноземні громадяни та особи без громадянства, які постійно проживають в російській Федерації, мають право на трудову пенсію нарівні з громадянами російської Федерації, за винятком випадків, встановлених федеральним законом або міжнародним договором російської Федерації.
Федеральним законом Про внесення змін в окремі законодавчі акти російської федерації з питань встановлення тарифів страхових внесків в державні позабюджетні фонди від 03.12.2011 №379-ФЗ внесено зміни в статтю 7 Федерального закону Про обов`язкове пенсійне страхування в російській Федерації №167-ФЗ від 15.11.2001, відповідно до яких, застрахованими особами є особи, на яких поширюється обов`язкове пенсійне страхування відповідно до цього закону.
Статтею 9 даного Федерального закону передбачено, що він вступає в силу з 01.01.2012.
Обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду російської Федерації виник з 01.01.2012.
Отже, відсутність інформації про сплату страхових внесків за певні періоди роботи жодним чином не підтверджує несплату таких внесків.
Судом встановлено, що при розрахунку заробітку для обчислення пенсії заробітна плата за періоди з листопада 2010 по квітень 2021 і з 01.09.2004 по 31.12.2019 та з 01.01.2021 по квітень 2021 врахована у нульовому варіанті, а за періоди з 01.07.1995 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.12.2002 та з 01.09.2004 по 13.04.2021 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати – 0,65302 (а.с.76-78).
Відповідач аргументує, що позивачу у зарахуванні заробітної плати за вказані періоди згідно довідок про заробітну плату за періоди з листопада 2010 по квітень 2021, згідно з довідками №1 від 10.01.2022 і №2 від 10.01.2022, виданими ООО «Мидель», і враховано у нульовому еквіваленті періоди з 01.09.2004 по 31.12.2019 та з 01.01.2021 по квітень 2021 відмовлено, оскільки у них містяться відомості про фактичну суму заробітної плати позивача за відповідні періоди, однак відсутні відомості про суми відрахувань до Пенсійного фонду російської федерації, натомість зазначається що такі відрахування проводились.
Аналізуючи вищенаведене, суд першої інстанції вірно виснував, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.
Щодо покликання скаржника покладені в основу спірного рішення, на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 у м. москва, то апеляційний суд вважає таке покликання пенсійного органу необґрунтованими і безпідставними, оскільки Угода про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 була чинна як для України, так і для росії в спірні періоди роботи позивача, а тому такі обставини як повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України та військова агресія по відношенню до громадян України, не може бути підставою для відмови пенсійним органом у врахуванні стажу позивача за періоди роботи на території росії, які мали місце до вказаних подій.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування документів з російської федерації.
Положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Колегія суддів звертає увагу, що на підтвердження заробітної плати за періоди роботи з 01.09.2004 по 31.08.2005, з 06.10.2005 по 30.04.2006, з 01.05.2006 по 30.04.2007, з 11.06.2007 по 30.05.2008, з 03.07.2008 по 26.05.2009, з 05.06.2009 по 27.01.2011, з 17.02.2011 по 25.11.2011, з 19.12.2011 по 07.11.2014, з 10.11.2014 по 25.03.2015, з 20.04.2015 по 12.04.2016 та з 18.05.2016 по 13.04.2021, позивачем надано довідки про заробітну плату за №58 від 29.01.2019, виданих ОАО "Ленінградський суднобудівний завод «Пелла», №3 від 18.01.2019 ООО «Інтро-Пелла», ООО «Мидель» від 28.02.2020 №16 та за №№1,2 від 10.01.2022 виданих ООО «Мидель». В цих довідках зазначено отриману позивачем заробітну плату за вказані періоди. Зміст вказаних довідок свідчить, що такі довідки видані на основі первинних документів (особові рахунки позивача за 2004-2021 роки) (а.с.53-57). 
Зазначені довідки містять примітку про те, що страхові внески до Пенсійного фонду рф нараховувались і виплачувались у відповідності до законодавства.
          Крім цього, такі довідки підписані керівником підприємства та головним бухгалтером, на них проставлено печатку підприємства та містять адресу місцезнаходження підприємства.
          Доказів, які б свідчили про недостовірність вищевказаних довідок, відповідачем суду не надано. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Отже, відповідач не позбавлений права, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності окремих документів, звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи, характер праці, нарахування, обчислення і сплату страхових внесків тощо.
Проте, відповідачем не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності довідок про заробітну плату за №58 від 29.01.2019, №3 від 18.01.2019, від 28.02.2020 №16 та за №№1,2 від 10.01.2022, натомість відмовлено у зарахуванні заробітної плати визначеної у таких довідках.
Апеляційний суд критично оцінює доводи відповідача щодо відсутності підстав для врахування заробітної плати ОСОБА_1 за період роботи з 01.09.2004 по 31.08.2005, з 06.10.2005 по 30.04.2006, з 01.05.2006 по 30.04.2007, з 11.06.2007 по 30.05.2008, з 03.07.2008 по 26.05.2009, з 05.06.2009 по 27.01.2011, з 17.02.2011 по 25.11.2011, з 19.12.2011 по 07.11.2014, з 10.11.2014 по 25.03.2015, з 20.04.2015 по 12.04.2016 та з 18.05.2016 по 13.04.2021 у зв`язку з відсутністю підтвердження суми сплачених страхових внесків.
Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що враховуючи збройну агресію російської федерації проти України та пов`язані з цією обставиною правові та фактичні труднощі в отриманні інформації про страховий стаж за період трудової діяльності у російській федерації, буде непропорційним обмеженням права особи на пенсійне забезпечення через те, що вона не довела факт сплати її колишнім роботодавцем (роботодавцями) страхових внесків до пенсійного фонду рф (тим більше за відсутності доказів того, що такі страхові внески не сплачувалися і особа знала про це і не вчиняла жодних дій на усунення такого порушення страхувальником тощо), контроль за справлянням яких покладено на державу в особу компетентних на це її державних органів. Перекладення на фізичну особу доведення таких обставин щодо сплати страхових внесків для врахування певних періодів трудової діяльності до страхового стажу як передумови для призначення їй пенсії за віком, та факту невчинення пенсійним органом дій щодо перевірки таких обставин (незалежно від наявності причин через які вони не вчинені), при наявності належних записів у трудовій книжці щодо періодів трудової діяльності особи, не може бути визнано судом правомірним втручанням в її право на пенсійне забезпечення, оскільки покладає на особу індивідуальний надмірний тягар.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області при обчисленні розміру пенсії позивача протиправно не зараховано заробітну плату за періоди роботи з 01.09.2004 по 31.08.2005, з 06.10.2005 по 30.04.2006, з 01.05.2006 по 30.04.2007, з 11.06.2007 по 30.05.2008, з 03.07.2008 по 26.05.2009, з 05.06.2009 по 27.01.2011, з 17.02.2011 по 25.11.2011, з 19.12.2011 по 07.11.2014, з 10.11.2014 по 25.03.2015, з 20.04.2015 по 12.04.2016 та з 18.05.2016 по 13.04.2021.
Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
При обґрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо нового розподілу судових витрат, то такий відповідно до  ст. 139 КАС України  не здійснюється.

Керуючись ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                       постановив:

          Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року у справі  №300/7966/24  - без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М. А. Пліш