ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 червня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/9226/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу   Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.12.2025 року (головуючий суддя Максименко Л.Я.) 
в адміністративній справі №280/9226/24 за позовом   ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 02.10.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив:   
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №084150005464 від 10.09.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно записів, що містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 20.07.1982 року, а саме: з 26.09.1994 року по 25.12.2001 року;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) від 10.09.2024 р. про призначення пенсії за віком та прийняти рішення про призначення пенсії за віком з 10.09.2024, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що звернувся із заявою про призначення пенсії відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку із досягнення 60 річного віку. Вказує, що 10.09.2024 року Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняло рішення № 084150005464 про відмову у призначенні пенсії за віком. Зазначає, що основним документом, що підтверджу стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Стверджує, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 , він 26.09.1994 прийнятий до контролером-оператором клубу ігрових автоматів у Михайлівському районному відділі культури; 25.12.2001 року — звільнений і посади за власним бажанням. Враховуючи вищевикладене, вважає, що  в його трудовій книжці належним чином відображений спірний період роботи позивача в Михайлівському  районному відділі культури. Вважає рішення відповідача протиправним. На підставі чого, просить позовні вимоги задовольнити.           
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.12.2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 084150005464 від 10.09.2024 про відмову у призначенні пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи  з 26.09.1994 року по 25.12.2001, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1982 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 вересня 2024 року про призначення пенсії за віком.
В іншій частині вимог, - відмовлено.          
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи. Вказав, що наявні підстави для зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача. Враховуючи викладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 084150005464 від 10.09.2024,  є протиправним та підлягає скасуванню.            З метою ефективного поновлення прав позивача, з урахуванням частини 2 статті 9 КАС України,   суд першої інстанції дійшов про необхідне   визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 084150005464 від 10.09.2024  про відмову у призначенні пенсії та   зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи  з 26.09.1994 року по 25.12.2001, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1982 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 вересня 2024 року про призначення пенсії за віком.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Вказує про правомірність відмовлення в зарахуванні до страхового стажу відносно ОСОБА_1 спірного періоду роботи у зв`язку з відсутністю належних повноважень в підтвердженні страхового стажу роботи. Такі повноваження законодавцем покладено на страхувальника, тобто Позивач не добросовісно використав своє право на належне пенсійне страхування. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 10.09.2024 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області №  084150005464 від 10.09.2024 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу — 31 рік.  
Позивач вважає протиправним рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За змістом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-ІV.
Вказаним Законом визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно із частинами 1, 2, 3, 4 статті 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу  не  менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: 
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; 
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;  
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; 
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; 
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; 
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; 
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; 
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; 
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; 
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; 
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою-третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою-третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою-третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і  не  залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Згідно з приписами ст. 62 Закону № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі змістом ст. 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Вказаний Порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993.
Відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, за відсутності трудової книжки трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
При цьому, за наявності трудової книжки, стаж роботи підтверджується трудовою книжкою.
Згідно з вимогами п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу      заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші   документи,      які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.4.7 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Аналіз наведених правових положень дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Матеріалами справи підтверджується, що рішенням відповідача позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з посиланням на відсутність необхідного страхового стажу - 31 рік.
Зазначено, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 26.09.1994 по 25.12.2001, оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державною реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
При цьому матеріалами справи підтверджується, що у трудовій книжці позивача НОМЕР_3 від 20.07.1982 міститься запис про роботу позивача у період з 26.09.1994 по 25.12.2001 контролером-оператором клубу ігрових автоматів в Михайлівському районному відділі культури, засвідчений підписом уповноваженої особи та печаткою.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що з рішення відповідача вбачається, що відповідачем не встановлено недоліків трудової книжки або записів у ній стосовно періодів з 26.09.1994 по 25.12.2001.
В силу ч. 1  ст. 24 Закону № 1058-IV,  страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше: надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (ст. 1 Закону № 1058-IV).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2    ст. 24 Закону № 1058-IV).
Згідно статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим  Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до статті 106   Закону № 1058-IV  виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
Верховний Суд України в постанові у справі № 341/460/17 від 09.10.2020 зробив висновок, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії   не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.
Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23.03.2020 року у справі № 535/1031/16-а, від 30.09.2019 у справі №316/1392/16-а, від 17.07.2019 у справі №144/669/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 21.05.2021 у справі №343/659/17.
Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявні підстави для зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача.
Враховуючи викладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 084150005464 від 10.09.2024,  є протиправним та підлягає скасуванню          Ефективним способом захисту прав позивача є   визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 084150005464 від 10.09.2024  про відмову у призначенні пенсії та   зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи  з 26.09.1994 року по 25.12.2001, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1982 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.09.2024 року про призначення пенсії за віком.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що при повторному розгляді заяви суб`єкт владних повноважень не може покладатися на свої висновки, що були спростовані судом в ході розгляду справи.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Керуючись ст.  241-245,  250,  311,  316,  321,  322    КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.12.2024 року – залишити без змін.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 05.06.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.    
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова