ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 р.	Справа № 480/1849/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Державного підприємства "Шосткинський завод "Зірка" та Шосткинського відділу державної виконачої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.05.2025, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 03.06.25 року по справі № 480/1849/25
          за позовом    Державного підприємства "Шосткинський завод "Зірка"  
          до    Шосткинського відділу державної виконачої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції  
          третя особа    Державна казначейська служба України ,     Акціонерне товариство "Українська оборонна промисловість" 
          про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Шосткинський завод "Зірка" звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Шосткинського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи: Державна казначейська служба України, Акціонерне товариство "Українська оборонна промисловість", у якій просило суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу Шосткинського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гончарової Лілії Сергіївни про арешт коштів боржника від 03.03.2025, винесену у виконавчому провадженні № 75432563;
- визнати протиправними дії Шосткинського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо стягнення грошових коштів в сумі 1123510,82 грн на підставі платіжної інструкції від 04.03.2025 № 1849617840219;
- стягнути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства «Шосткинський завод «Зірка» грошові кошти в сумі 1123510,82 грн;
- визнати протиправною бездіяльність Шосткинського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 75432563 з примусового виконання постанови № 62223681 від 01.06.2020 відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»;
- зобов`язати Шосткинський відділ державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити виконавче провадження № 75432563 з примусового виконання постанови № 62223681 від 01.06.2020, на підставі до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправною постанову заступника начальника відділу Шосткинського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гончарової Лілії Сергіївни про арешт коштів боржника від 03.03.2025, винесену у виконавчому провадженні № 75432563.
Визнано протиправними дії Шосткинського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо стягнення грошових коштів в сумі 1123510,82 грн на підставі платіжної інструкції від 04.03.2025 № 1849617840219.
Визнано протиправною бездіяльність Шосткинського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 75432563 з примусового виконання постанови № 62223681 від 01.06.2020, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Зобов`язано Шосткинський відділ державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Знаменська, 2, м. Шостка, Шосткинський район, Сумська область, 41100, код ЄДРПОУ 34560302) закінчити виконавче провадження № 75432563 з примусового виконання постанови № 62223681 від 01.06.2020, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Стягнуто на користь Державного підприємства "Шосткинський завод "Зірка" (вул. Садовий бульвар, 36, м. Шостка, Шосткинський район, Сумська область, 41100, код ЄДРПОУ 14315351) за рахунок бюджетних асигнувань Шосткинського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Знаменська, 2, м. Шостка, Шосткинський район, Сумська область, 41100, код ЄДРПОУ 34560302) витрати зі сплати судового збору в сумі 7267,20 грн.
У задоволенні інших вимог - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення Державного бюджету України на користь Державного підприємства «Шосткинський завод «Зірка» грошових коштів в сумі 1123510,82 грн. та ухвалити у цій частині постанову про задоволення адміністративного позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що частинами 1, 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. У зв`язку із цим, ураховуючи, що відповідно до наведених вище норм набувачем сплаченого боржником (позивачем) у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України. Аналогічний правовий висновок було викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 (справа № 910/23967/16). Разом із тим, на думку, позивача суд першої інстанції, безпідставно відмов у задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення на його користь з Державного бюджету України грошових коштів в сумі 1 123 510,82 грн., які були протиправно списані відповідачем під час здійснення виконавчих дій.
Крім того, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 та ухвалити постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вважає висновки суду першої інстанції помилковими, оскільки, на думку апелянта ДП «ШЗ «Зірка» не оскаржено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75432563 та постанову державного виконавця №62223681 від 01.06.2020 про стягнення з ДП «ШЗ «Зірка» виконавчого збору в сумі 1 123 129,80 грн., яка є виконавчим документом у цьому виконавчому провадженні, отже, в зв`язку з чинністю вказаних постанов, у державного виконавця були відсутні законні підстави для невиконання виконавчого документу на корить Держави. Також зазначає, що примусове виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 62223681 від 01.06.2020 розпочалося з 03.07.2024, з моменту відкриття виконавчого провадження № 75432563, а отже боргові зобов`язання виникли уже після відкриття провадження у справі про банкрутство, тому на них не поширюється ухвала Господарського суду Сумської області по справі №920/24/23 від 07.05.2024 та були відсутні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження. Станом на дату відкриття виконавчого провадження № 75432563 постанова про стягнення виконавчого збору боржником, на підставі якої вона відкрита, не оскаржувалась і є чинною на даний час.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції  представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що на виконанні у Шосткинському відділі ДВС перебувало виконавче провадження №62223681 з виконання наказу Господарського суду Сумської області №920/1234/19, виданий 07.04.2020 про стягнення з КП ШКЗ ЗІРКА на користь Філія ШРЕМ АТ Сумиобленерго заборгованості у розмірі 11231298,04 грн.
У межах даного виконавчого провадження відповідачем була винесена постанова № 62223681 від 01.06.2020 про відкриття виконавчого провадження. Пунктом 3 якої визначено стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 1123129,80 грн.
Також, 01.06.2020 відповідачем у вказаному виконавчому провадженні було прийнято постанову №62223681 від 01.06.2020, про стягнення виконавчого збору, якою відповідач визначив стягнути з боржника: КП ШКЗ ЗІРКА виконавчий збір у розмірі: 1123129,80 грн. Пунктами 3, 4 вказаної постанови визначено: постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення. Строк пред`явлення до виконання три місяці.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 14.02.2023 у справі №920/24/23 відкрито провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Шосткинський завод "Зірка" та введено процедуру розпорядження майном. Пунктом 3 резолютивної частини ухвали зазначено про введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 07.05.2024 у справі №920/24/23 провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Шосткинський завод "Зірка" закрито, процедуру розпорядження майном припинено. Пунктом 8 резолютивної частини ухвали зазначено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.
Постановою заступника начальника відділу Шосткинського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про закінчення виконавчого провадження ВП № 62223681 від 26.06.2024, вказане виконавче провадження було закінчене на підставі п.9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження». Пунктом 8 резолютивної частини вказаної постанови визначено виділити в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору.
Постановою заступника начальника відділу Шосткинського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про відкриття виконавчого провадження ВП № 75432563 від 03.07.2024, було відкрите виконавче провадження з виконання постанова № 62223681 виданий 01.06.2020 відповідач про стягнення з ДП "ШЗ Зірка" виконавчого збору в розмірі 1123129,80 грн.
Цього ж дня відповідачем у вказаному виконавчому провадженні була прийнята постанова, якою визначено приєднати виконавче провадження №75432563 з примусового виконання постанови № 62223681 виданої 01.06.2020 відповідачем про стягнення з ДП "ШЗ Зірка" виконавчого збору в розмірі 1123129,80 грн до зведеного виконавчого провадження №57332519, яке веде Шосткинський ВДВС СХ МРУМЮ.
Також у межах вказаного виконавчого провадження 03.03.2025 відповідачем була прийнята постанова про арешт коштів боржника, якою визначено накласти арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО "Шосткинський завод "Зірка" у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 1123510,82 грн.
03.03.2025 відповідачем до АТ «Державний ощадний банк України» направлена платіжна інструкція №3682 на списання коштів в сумі 1123510,82 грн. На виконання вказаної інструкції відповідні кошти були списані з рахунку позивача.
Після надходження коштів на депозитний рахунок відповідача, державним виконавцем знято арешт з усіх рахунків боржника, про що винесена відповідна постанова від 05.03.2025, копія якої направлена боржнику до відома та банківським установам, у тому числі і до АТ«Державний ощадний банк України» на виконання.
07.03.2025 відповідачем була прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 75432563 від 07.03.2025 на підставі п.9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням.
Не погоджуючись з відповідними діями відповідача позивач звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки під час проведення процедури банкрутства ДП "Зірка" (з 14.02.2023 по 07.05.2024) відповідачем не заявлялись грошові вимоги до позивача, як боржника, зокрема щодо стягнення грошових зобов`язань зі сплати витрат виконавчого збору, а відтак він не набув статусу конкурсного кредитора у справі про банкрутство № 920/24/23, хоча мав для цього всі необхідні передумови, після закриття провадження у справі про банкрутство відсутні підстави для стягнення виконавчого збору з позивача згідно з постановами від 01.06.2020 у розмірі 1123129,80 грн та, як наслідок, прийняття спірних постанов.
Відмовляючи в частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Господарського суду Сумської області від 07.05.2024 у справі №920/24/23 провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Шосткинський завод "Зірка" закрито, процедуру розпорядження майном припинено. Пунктом 8 резолютивної частини ухвали зазначено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню, тобто вказаною ухвалою суду, окрім іншого, визначено, що виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.
Щодо позовної вимоги стягнути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства «Шосткинський завод «Зірка» грошові кошти в сумі 1123510,82 грн., суд першої інстанції дійшов висновку, що вказана вимога є передчасною, оскільки належний спосіб відновлення порушеного права позивача визначений Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, який затверджений Наказ Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787.
Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 129 Конституції України, однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на території України.
Відповідно до статті 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
При цьому, в положеннях частини 1 статті 370 КАС України наголошується, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом № 1404-VІІІ.
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VІІІ, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виходячи зі змісту частини 1 статті 5 Закону № 1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
На виконання положень статті 26 Закону № 1404-VІІІ, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Згідно із частиною 5 вказаної статті, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Отже, за змістом частини 2 статті 27 Закону № 1404-VIII, сума виконавчого збору обчислюється саме від суми, що підлягає примусовому стягненню з боржника та передачі стягувачу за виконавчим документом.
На виконання вимог частини 4 статті 27 Закону № 1404-VIII, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Тобто, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
Так, вимогами частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
В силу приписів частини 4 статті 42 Закону № 1404-VІІІ, на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
У відповідності до частини 5 статті 27 статті Закону № 1404-VIII, визначено перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується, а саме: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 7 статті 27 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Системний аналіз вказаних норм в аспекті спірних правовідносин свідчить про те, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню, з одночасним прийняттям постанови про стягнення виконавчого збору.
Також, відповідно до частин 2, 3 статті 42 Закону № 1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.
Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
Частиною 1 статті 42 Закону № 1404-VIII встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Колегія суддів відмічає, що матеріалами справи підтверджуються обставини, що відповідачем, в межах виконавчого провадження № 62223681 було винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 01.06.2020 у розмірі 1123129,80 грн. 
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 14.02.2023 у справі № 920/24/23 відкрито провадження у справі про банкрутство Державного підприємства “Шосткинський завод “Зірка” та введено процедуру розпорядження майном.
Пунктом 3 резолютивної частини ухвали зазначено про введення мораторія на задоволення вимог кредиторів.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 07.05.2024 у справі № 920/24/23 провадження у справі про банкрутство Державного підприємства “Шосткинський завод “Зірка” закрито, процедуру розпорядження майном припинено.
Судова колегія зазначає, що станом на дату постановлення Господарським судом Сумської області ухвали від 14.02.2023 у справі № 920/24/23 про банкрутство Державного підприємства “Шосткинський завод “Зірка” набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.
Згідно преамбули КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
Відповідно до статті 1 КУзПБ банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури.
Грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.
Кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
Відповідно до статті 41 КУзПБ мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Пунктом 2 статті 41 Кодексу передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та місцезнаходженням його майна.
Частиною 3 статті 41 Кодексу передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:
забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах;
забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;
не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;
зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;
не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
Відповідно до пункту 5 статті 41 КУзПБ передбачено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.
Так, порядок набуття кредитором (окрім кредитора, за заявою якого відкрито провадження у справі про банкрутство) статусу учасника провадження у справі про банкрутство з 21.10.2019 визначається статтею 45 КУзПБ.
Згідно частиною 1 статті 45 КУзПБ передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Адміністратор за випуском облігацій, який діє як конкурсний кредитор, подає заяву з вимогами до боржника з урахуванням вимог статті 93-1 цього Кодексу.
Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Згідно з частиною 4 статті 90 КУзПБ у випадках, передбачених пунктами 4-6 частини першої цієї статті, господарський суд в ухвалі про закриття провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.
Так, пунктом 8 резолютивної частини ухвали Господарського суду Сумської області від 07.05.2024 у справі № 920/24/23 визначено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.
Аналіз положень статей 27, 42, 45 Закону № 1404-VIII у співвідношенні із положеннями статей 1, 45 КУзПБ свідчить про те, що грошове зобов`язання боржника як особи, неспроможної виконати свої грошові зобов`язання зі сплати витрат виконавчого провадження виникає на підставі постанови державного виконавця про визначення/стягнення таких витрат та не залежить від фактичного (повного/часткового) задоволення вимог стягувача за виконавчим документом у зв`язку з виконанням якого такі витрати понесено, отже в цьому контексті грошові вимоги органу державної виконавчої служби до боржника у справі про банкрутство на суму витрат виконавчого провадження виникають у розмірі визначеному у відповідній постанові державного виконавця за умови їх належного документального підтвердження кредитором.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 918/56/20.
Колегія суддів відмічає, що на державного виконавця законодавцем покладено повноваження з виконання судових рішень, які підлягають обов`язковому виконанню на всій території України, від імені держави. Отже, грошові вимоги такого кредитора до боржника щодо його грошових зобов`язань перед державою, в особі ВДВС охоплюються поняттям кредиторських вимог, поряд з вимогами інших державних органів грошового характеру. Постанова про стягнення виконавчого збору від 01.06.2020 у розмірі 1123129,80 грн в силу вимог пункту 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VІІІ є самостійними виконавчими документами.
Колегія суддів вважає вірним твердження суду першої інстанції, що відповідач для забезпечення свого права вимоги до позивача, був зобов`язаний відповідно до пункту четвертого частини першої статті 34 Закону № 1404-VІІІ прийняти рішення про зупинення «основного виконавчого провадження» та звернутися із письмовою заявою до Господарського суду Сумської області з вимогами до боржника та підтверджуючими документами, в тридцятиденний термін від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження про банкрутство.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів звернення до Господарського суду Сумської області з вимогами до боржника та підтверджуючими документами, в тридцятиденний термін від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження про банкрутство про стягнення виконавчого збору у виконавчому проваджені №62223681.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки під час проведення процедури банкрутства ДП "Зірка" (з 14.02.2023 по 07.05.2024) відповідачем не заявлялись грошові вимоги до позивача, як боржника, зокрема щодо стягнення грошових зобов`язань зі сплати витрат виконавчого збору, а відтак він не набув статусу конкурсного кредитора у справі про банкрутство № 920/24/23, хоча мав для цього всі необхідні передумови, після закриття провадження у справі про банкрутство відсутні підстави для стягнення виконавчого збору з позивача згідно з постановами від 01.06.2020 у розмірі 1123129,80 грн. та, як наслідок, прийняття спірних постанов.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність оскаржуваної постанови та оскаржуваних дій, а тому постанова про арешт коштів боржника від 03.03.2025, винесену у виконавчому провадженні № 75432563 була протиправною однак не може бути скасована судом, оскільки відповідний арешт вже був знятий відповідачем поставною від 07.03.2025.
Також з вказаних мотивів, дії відповідача щодо стягнення грошових коштів в сумі 1123510,82 грн. на підставі платіжної інструкції від 04.03.2025 № 1849617840219 є протиправними.
Стосовно вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 75432563 з примусового виконання постанови № 62223681 від 01.06.2020, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов`язання відповідача закінчити виконавче провадження № 75432563 з примусового виконання постанови № 62223681 від 01.06.2020, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», судова колегія зазначає наступне.
Як вище встановлено судом ухвалою Господарського суду Сумської області від 07.05.2024 у справі №920/24/23 провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Шосткинський завод "Зірка" закрито, процедуру розпорядження майном припинено. Пунктом 8 резолютивної частини ухвали зазначено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.
Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Тобто, вказаною вище ухвалою суду, окрім іншого, визначено, що виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.
У зв`язку викладеним судом першої інстанції вірно встановлені обставини для задоволення вказаних вимог позивача.
Щодо позовної вимоги стосовно стягнення з Державного бюджету України на користь Державного підприємства «Шосткинський завод «Зірка» грошові кошти в сумі 1123510,82 грн., колегія судді вважає вірним висновок суду першої інстанції, що вказана вимога є передчасною, оскільки належний спосіб відновлення порушеного права позивача визначений Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, який затверджений Наказ Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787. Про вище вказаний механізм відновлення порушеного права зазначив і представник Державної казначейської служби України. У зв`язку з викладеним дана позовна вимога не підлягає задоволенню.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 270-272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державного підприємства "Шосткинський завод "Зірка" та Шосткинського відділу державної виконачої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції  залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 по справі №480/1849/25  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.В. Присяжнюк