ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 619/3190/24
Номер провадження 22-ц/818/2177/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 серпня 2025 року         м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,
суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 грудня 2024 року в складі судді Шарка О.П. по справі № 619/3190/24 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 21 квітня 2015 року ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк» (A-Банк) з метою укладання кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. Відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 11 квітня 2024 року складає 41 976,64 грн, з яких: 23 736,75 грн - заборгованість за кредитом, 18 239,89 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21 квітня 2020 року в розмірі 41 976,64 грн станом на 11 квітня 2024 року, а також 3028,00 грн судового збору.
25 липня 2024 року представник ОСОБА_1 – адвокат Сивоненко О.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, що позивачем не надано доказів отримання кредиту та наявності заборгованості. Витяг з Умов та Правил надання банківський послуг в АТ «А-Банк» та Тарифи не містять підпису позичальниці, позивачем не доведено розмір, порядок та умови нарахування процентів. ОСОБА_1 не підписувала документи в редакції всіх додатків, долучених позивачем до позовної заяви, банком не надані їх оригінали. Позивач не надав відомостей щодо порядку та часу утворення заборгованості, механізму розрахунку. Нарахування відсотків за весь час прострочення є безпідставним. Банк безпідставно наполягає на стягненні всієї суми боргу, вимоги про дострокове погашення боргу не надходило. Позивачем пропущений строк позовної давності. Кредитний договір є нікчемним та неукладеним. Позичальниці як споживачу не було надано всю інформацію, передбачену Законом України «Про захист прав споживачів». Позовну заяву підписано неуповноваженою особою.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 грудня 2024 року позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 квітня 2015 року у розмірі 41 976,64 грн станом на 11 квітня 2024 року, яка складається з наступного: 23 736,75 грн – заборгованість за кредитом, 18 239,89 грн – заборгованість за відсотками та судові витрати у розмірі 3028,00 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідачка неналежним чином виконувала умови кредитного договору, укладеного шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість, що підлягає стягненню з неї в заявленому банком розмірі.
На вказане рішення суду 05 лютого 2025 року поштою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду – скасувати та відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що банком не надано доказів отримання нею кредиту, перерахування їй коштів та наявності заборгованості. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме наявний у них Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» вона розуміла та ознайомилась і погодилась з ним, підписуючи Анкету-Заяву, а також, що вказані документи на той момент взагалі містили умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка тарифів із сайту позивача належним доказом бути не може. Вона не підписувала документи в редакції всіх додатків, долучених позивачем до позовної заяви, банком не надані їх оригінали. Позивач не надав відомостей щодо порядку та часу утворення заборгованості, механізму розрахунку, не врахував внесені нею суми. Нарахування відсотків за весь час прострочення є безпідставним. Банк безпідставно наполягає на стягненні всієї суми боргу, вимоги про дострокове погашення боргу не надходило. Позивачем пропущений строк позовної давності. Кредитний договір є нікчемним та неукладеним, підписаний з боку банку неуповноваженою особою. Позичальниці як споживачу не було надано всю інформацію, передбачену Законом України «Про захист прав споживачів». Позовну заяву підписано неуповноваженою особою.
03 березня 2025 року від АТ «Акцент-Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому банк просив відмовити у її задоволенні та залишити рішення суду без змін. Відзив мотивовано тим, що відповідачка в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалась в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржниця користувалась кредитом, що свідчить про її обізнаність щодо Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку і згоду з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. При укладенні договору банком надано позичальниці всю необхідну інформацію. 22 вересня 2021 року ОСОБА_1 електронним підписом підписала паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «Зелена», в якому зазначені умови кредитування. На підтвердження розрахунку заборгованості надано виписку. Щодо підписання документів посилався на самопредставництво юридичної особи. Строк позовної давності не пропущений, адже відповідачка здійснила останній платіж на погашення заборгованості 14 січня 2022 року.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 грудня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 21 квітня 2015 року ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с. 13).
У подальшому на підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.
Згідно з довідкою за картами, доданою до позову, ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 строком дії до серпня 2021 року, № НОМЕР_3 строком дії до березня 2028 року (а.с. 38). 
З довідки за лімітами, виданої АТ «А-Банк», вбачається, що ОСОБА_1 21 травня 2015 року встановлено суму кредитного ліміту в розмірі 8000,00 грн, який в подальшому неодноразово змінювався та станом на 23 листопада 2023 року складав 800,00 грн (а.с. 39).
Випискою за договором по картковим рахункам відповідачки у взаємозв`язку з іншими відомостями, наданими позивачем, підтверджується, що ОСОБА_1 , починаючи з 23 квітня 2015 року активно користувалась банківською карткою, що видавалась їй, як платіжним засобом дебетно-кредитного типу в споживчих цілях шляхом здійснення розрахунків, зняття коштів, погашення заборгованості тощо. Згідно виписки за період з 21 квітня 2015 року по 11 квітня 2024 року загальна сума витрат склала 241 092,80 грн, зарахувань 199 916,12 грн, комісій 4729,91 грн, сума кешбеку 23,99 грн (а.с. 14-37).
З наданого банком розрахунку вбачається, що станом на 11 квітня 2024 року ОСОБА_1 має заборгованість по кредиту в розмірі 41 976,64 грн, з яких: 23 736,75 грн - заборгованість за кредитом, 18 239,89 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с. 4-12).
До позовної заяви банк також додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» (а.с. 41-47), Тарифи по картці «Універсальна», «Універсальна GOLD», (а.с. 47 зворот - 48), які підпису відповідачки не містять.
Задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням кредитного договору утворилась заборгованість за кредитом і процентами у розмірі, вказаному у позовній заяві. 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, за змістом статті 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір відсотків та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Фіксована відсоткова ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої відсоткової ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договору приєднання розроблені АТ «Акцент-Банк», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Анкети-Заяви б/н від 21 квітня 2015 року, відповідачці була надана кредитна картка із встановленим кредитним лімітом на платіжну картку. У самій заяві відсутня інформація про вид банківської послуги, яку відповідачка мала намір отримати, тип кредитної картки, кредитний ліміт, строк кредитування та відсоткову ставку (а.с. 13).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками в розмірі 18 239,89 грн.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків за користування кредитом, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» як невід`ємну частину договору.
Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, відсоткова ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ним, підписуючи Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (http://a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк», в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», за відсутності в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
При цьому, згідно з частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував, що Умови та Правила банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21 квітня 2015 року, шляхом підписання Анкети-Заяви.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді сплату відсотків за користування кредитними коштами.
До того ж, у даному випадку необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, в зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача в кредитних правовідносинах, колегія суддів зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», оскільки Умови та Правил банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил, тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
На підставі наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ «Акцент-Банк» було дотримано вимоги, передбачені чинним законодавством України, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих Умов та Правил банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», які вважав узгодженими Банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Наданий АТ «Акцент-Банк» разом з відзивом на апеляційну скаргу паспорт споживчого кредиту, підписаний електронним підписом ОСОБА_1 22 вересня 2021 року, колегія суддів не приймає в силу вимог частини 3 статті 367 ЦПК України, адже до суду першої інстанції банк цей доказ не подавав та причин, що перешкоджали б йому надати такий доказ, не навів. До того ж, паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, провадження № 61-14545сво20.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом є необґрунтованими, з огляду на недотримання позивачем вимог, передбачених чинним законодавством України, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.
Щодо заборгованості за тілом кредиту колегія суддів виходить з наступного.
До складу тіла кредиту можуть бути віднесені тільки кошти, які фактично отримані та використані позичальником, позаяк проценти за користування кредитом є окремою складовою кредитних зобов`язань, які у межах існуючих між сторонами правовідносин не узгоджені.
Із виписки по особовому рахунку, в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається, що позивач нараховував відповідачці в рахунок заборгованості за кредитом відсотки, правомірність нарахування яких не довів перед судом, адже анкета-заява від 21 квітня 2015 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків.
Тож суми надходжень, які банком були розподілені на погашення відсотків, підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту.
Згідно виписки за період з 21 квітня 2015 року по 11 квітня 2024 року ОСОБА_1 було витрачено 241 092,80 грн, внесено 199 916,12 грн, сума комісій 4729,91 грн, кешбек 23,99 грн.
При цьому, впродовж користування карткою банком безпідставно нараховано та списано 58 977,61 грн відсотків, що перевищує розмір заявлених позовних вимог банку. 
Тобто, ОСОБА_1 має переплату за даним кредитним договором в розмірі - 22 554,83 грн (241 092,80 грн – 199 916,12 грн – 58 977,61 грн – 4729,91 грн – 23,99 грн).
Виходячи з вищенаведеного колегія суддів доходить висновку, що тіло кредиту є повністю погашеним ОСОБА_1 , що в даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позову.
Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог банку.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
При цьому, колегія суддів не бере до уваги посилання відповідачки на пропуск банком строку позовної давності, оскільки у задоволенні позову слід відмовити саме за недоведеністю, а наслідки спливу строку позовної давності застосовуються лише до обґрунтованих вимог. Крім того, враховуючи, що строк дії останньої виданої відповідачці картки спливає лише у березні 2028 року, нею здійснено останнє поповнення 14 січня 2022 року, а з позовом банк звернувся у квітні 2024 року, підстав вважати строк позовної давності пропущеним не вбачається.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності доказів отримання нею кредитних коштів та неукладеності кредитного договору колегія суддів також не бере до уваги, адже вони спростовуються наданою банком випискою по рахунку, з якої вбачається, що відповідачка тривалий час користувалась кредитом, неодноразово отримувала кредитні картки, при цьому здійснювала й погашення заборгованості. Анкета-заява від 21 квітня 2015 року містить підписи ОСОБА_1 і співробітника ПАТ «Акцент-Банк», доказів щодо відсутності повноважень у якого суду не надано. З клопотанням щодо витребування оригіналу цієї заяви відповідачка не зверталась, належність їй підпису будь-яким чином не спростувала. До того ж, як вже зазначалось, вона активно користувалась кредитними коштами. Позовну заяву підписано представником банку за довіреністю (а.с. 55-56), що відповідає вимогам чинного законодавства.
Отже, інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів відхиляє.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При поданні позову банком сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн (а.с. 58), який у зв`язку з відмовою у задоволенні позову покладається на позивача та відшкодуванню йому не підлягає.
При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 4542,00 грн (а.с. 145).
Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволено, з Акціонерного товариства «А-Банк» підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 4542,00 грн на користь ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.
Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (код ЄДРПОУ 14360080, місцезнаходження: м. Дніпро, вулиця Батумська, 11) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) грн 00 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 04 серпня 2025 року.

Головуючий                                                         Ю.М. Мальований 

Судді                                                                 О.В Маміна 

В.Б. Яцина