ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5572/25 Справа № 206/5850/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       08 липня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, 
- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , 
на заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2025 року, -
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
08.110.2024 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому позивач просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

       КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовлено. 

       КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
       02.04.2025 року від  ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2025 рокута ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. 
       В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції повністю проігноровані пояснення свідків по справі, а також Акти обстеження від 05.01.2024 року, від 17.04.2024 року, від 08.10.2024 року, яки були проведені уповноваженими особами КП «Жилсервіс-5» та підтверджують, що відповідачі за вказаною адресою не проживають.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України, не надходив. 

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ
Представник ОСОБА_1 адвокат Тимошенко В.В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. 
       Інші учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.80-83), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

       ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
       Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

       Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції треба скасувати та винести нове рішення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини. 

З 14.03.2013 року на підставі ордеру на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська №65, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради відповідно до розпорядження №138 від 11.03.2013 року – ОСОБА_1 є постійними відповідальним квартиронаймачем житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . З даного ордеру вбачається наступний склад сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (а.с. 9). 
З довідки №4352 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 – наймач; ОСОБА_4 – дружина; ОСОБА_5 – син; ОСОБА_2 – донька; ОСОБА_3 – онука (а.с. 8). 
Суд першої інстанції зазначив, що критично ставиться до наданих позивачем на підтвердження позовних вимог актів обстеження домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , 17 від 05 січня 2024 року, 17 квітня 2024 року, 08 жовтня 2024 року, в яких зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають за даною адресою з 2014 року, оскільки всі зазначені акти складено у 2024 році, тобто вони підтверджують факт не проживання відповідачів на момент їх складання, але не можуть бути доказом не проживання відповідачів з 2014 року. 
Та дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Але колегія суддів апеляційного суду погодитись з таким висновком не може з огляду на таке.

Статтею 58 ЖК УРСР встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Відповідно до ст.64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів  сім`ї наймача належать дружина наймача,  їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони  постійно  проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (стаття 72 ЖК УРСР).
Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.85 року, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно  з`ясовувати  причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної   поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу  площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати  таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім`ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові,  а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Наявність рішення суду про  право  громадянина  користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання  рішенням  законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Актами обстеження домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , 17 від 05 січня 2024 року, 17 квітня 2024 року, 08 жовтня 2024 року (а.с.10-12), встановлений факт того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають за даною адресою. 

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що прямих доказів непроживання відповідачів за вказаною адресою з 2014 року матеріали цивільної справи не містять.

Але матеріали цивільної справи містять достовірні доказі, що відповідачі не проживають за вказаною адресою з 05.01.2024 року, що більше шести місяців на момент розгляду справи, а тому можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням. 

       При таким обставинах апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, в частині строку, з якому відповідачі не проживають за місцем реєстрації, а рішення суду першої інстанції скасуванню з винесенням нового рішення.

       Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

       ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. 
Враховуючи, в оскаржуваному рішенні є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

        Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2025 року скасувати.
       Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
       Повне судове рішення виготовлено 08.07.2025 року.

       Судді: