ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2025 року 
м. Київ
cправа №  927/509/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Білоуса В. В. - головуючого, Васьковського О. В., Погребняка В. Я.
за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

за участю представників сторін:
скаржника - адвокат Кінебас О. М.
АТ "Банк Інвестицій та Заощаджень" - адвокат Мартиненко О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Північного апеляційного господарського суду 
від 03.04.2025
у складі колегії суддів: Остапенка О.М. (головуючого), Отрюха Б.В., Пантелієнка В.О.
та на ухвалу Господарського суду Чернігівської області
від 25.11.2024
у складі судді Фесюри М.В.
у справі № 927/509/24
за заявою     ОСОБА_1 
про неплатоспроможність,-

ВСТАНОВИВ:
1. У провадженні Господарського суду Чернігівської області перебувала справа № 927/509/24 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , провадження у якій відкрито ухвалою суду від 13.06.2024.

2. Згідно ухвали попереднього засідання суду першої інстанції від 05.09.2024 року кредитором боржника визнано АТ "Банк Інвестицій та Заощаджень" на суму 823 746,97 грн.

3.  25.11.2024 від керуючого реструктуризацією надійшло клопотання у якому останній, зокрема, просив суд затвердити звіт про нарахування та виплату основної грошової винагороди здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого Лященка П.В. при виконанні повноважень керуючого реструктуризацією; визнати фізичну особу ОСОБА_1 банкрутом та ввести процедуру погашення боргів.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій 
4. Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2024, зокрема, відмовлено у задоволенні клопотань арбітражного керуючого про перехід до процедури погашення боргів боржника та про затвердження Звіту про нарахування та виплату грошової винагороди; провадження у справі закрито.

5. Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

6. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Рух касаційної скарги
7. 29.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою від 29.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 та на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2024 у справі № 927/509/24, сформована в системі "Електронний суд" 29.04.2025.

8. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 у справі № 927/509/24 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Васьковського О.В., судді - Погребняка В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2025.

9. Ухвалою Верховного Суду від 19.05.2025 відкрито касаційне провадження у справі № 927/509/24 за касаційною скаргою ОСОБА_1 від 29.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 та на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2024, та призначено розгляд касаційної скарги на 24.06.2025 о 10:00 год.
Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими аргументами особи, яка подала касаційну скаргу.
10. Не погоджуючись із вказаною постановою суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 подав касаційну скаргу в якій останній просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

11. Касаційну скаргу мотивовано наступним.

11.1 Суди попередніх інстанцій застосували норми матеріального права, а саме ч. 11 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУзПБ, без урахування правових висновків Верховного Суду викладених у постановах від 15.02.2023 у справі № 910/10590/21, від 11.04.2024 у справі № 922/3920/21, від 20.04.2023 у справі № 902/1106/21, від 20.06.2023 у справі № 922/3024/21, від 23.09.2023 у справі № 908/3839/21, від 21.01.2025 у cправі № 904/3867/23, від 26.05.2022 у справі № 903/806/21, від 06.06.2024 у справі № 910/9487/23.

11.2 Суд першої інстанції взагалі не дослідив питання неможливості подання плану реструктуризації протягом 3-х місяців з моменту відкриття провадження у справі. Суд лише формально підійшов до визначення питання про закриття провадження по справі вважаючи, що боржником подано нереалістичний план реструктуризації в частині погашення близько 14 % боргів.

11.3 Суди не дослідили питання того, як саме утворилася заборгованість, яку пред`являють боржнику. Так, боржник не брав кредитів, мікрофінансові позики, а лише виключно як директор підприємства підписав договір поруки. В подальшому боржник звільнився, однак договори продовжували діяти.

11.4 Оскільки судом першої та апеляційної інстанції було встановлено, що жодних недостовірних даних ні декларації, ні заява подана боржником не містить, то висновок суду про недобросовісність боржника суперечить фактичним обставинам справи та наявним доказам.

11.5 Судами попередніх інстанцій не досліджено належним чином зібрані у справі докази. 

12. Представник скаржника в судовому засіданні 24.06.2025 підтримав касаційну скаргу з підстав викладених у ній.
Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі
13. АТ "Банк Інвестицій та Заощаджень" подано відзив на касаційну скаргу в якому останнє просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

14. Представник АТ "Банк Інвестицій та Заощаджень" в судовому засіданні 24.06.2025 заперечив проти касаційної скарги з підстав викладених у відзиві.

Позиція Верховного Суду
15. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

16. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

17. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

18. Аргументи скаржника (пункти 11.1, 11.2, 11.4 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими, а тому відхиляються Судом з огляду на таке.

19. Як встановлено судами попередніх інстанцій, провадження у цій справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 було відкрито ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 13.06.2024, тобто строк, визначений частиною першою статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства, сплинув.

20. Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства, основними завданнями зборів кредиторів у процедурі реструктуризації боргів боржника є: 1) розгляд звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки декларації про майновий стан боржника; 2) розгляд проекту плану реструктуризації боргів боржника; 3) прийняття рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника або про звернення з клопотанням до господарського суду про перехід до процедури погашення боргів боржника або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

21. Згідно частини сьомої  статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства суд приймає рішення про закриття провадження у справі за клопотанням зборів кредиторів, сторони у справі або з власної ініціативи, якщо: 1) боржником у декларації про майновий стан зазначена неповна та/або недостовірна інформація про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, якщо боржник упродовж семи днів після отримання звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки такої декларації не надав суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї; 2) майно членів сім`ї боржника було придбано за кошти боржника та/або зареєстровано на іншого члена сім`ї з метою ухилення боржника від погашення боргу перед кредиторами; 3) судовим рішенням, що набрало законної сили та не було скасоване, боржник був притягнутий до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю.

22. Крім того, в силу положень частини одинадцятої статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства, якщо протягом трьох місяців з дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність і введення процедури реструктуризації боргів до господарського суду не поданий погоджений боржником і схвалений кредиторами план реструктуризації боргів боржника, господарський суд має право прийняти рішення про визнання боржника банкрутом і відкриття процедури погашення боргів боржника відповідно до цього Кодексу або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

23. За змістом цієї норми:
- чітко визначений строк з якого вона може бути застосована судом - після спливу трьох місяців у процедурі реструктуризації боргів боржника;
- обов`язковою умовою її реалізації є неподання до господарського суду протягом визначеного строку погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника; 
- коло ініціаторів її застосування не конкретизовано;
- господарський суд набуває право на альтернативне вирішення подальшого руху справи: ухвалити рішення про перехід до наступної судової процедури чи про закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичних осіб. 

24. Порівняльний аналіз положень частини одинадцятої статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства з частиною сьомою статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства свідчить, що хоча ці норми частково кореспондуються між собою, проте не є тотожними за ступенем імперативності, колом ініціаторів та передумовами їх застосування.

25. Такі відмінності дають підстави для висновку, що неподання погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника протягом трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації боргів може бути самостійною підставою для закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи відповідно до частини одинадцятої статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства.

26. Водночас, слід враховувати, що сам по собі факт недосягнення мети судової процедури реструктуризації боргів не є обов`язковою підставою для припинення реабілітації боржника у справі про відновлення платоспроможності фізичної особи, адже за змістом частини одинадцятої статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства у такому випадку закриття провадження у справі про неплатоспроможність є лише одним з варіантів вирішення господарським судом питання щодо подальшого руху такої справи, поряд з визнанням боржника банкрутом та переходом до процедури погашення його боргів.

27. За загальним правилом закриття провадження у справі є формою завершення судового розгляду без прийняття рішення по суті справи через виявлення після відкриття провадження таких обставин, з якими закон пов`язує неможливість її судового розгляду. 

28. Окрім виконання плану реструктуризації боргів боржника, у інших випадках за Книгою четвертою Кодексу України з процедур банкрутства закриття провадження у справі під час судової процедури реструктуризації боргів не може вважатися очікуваним процесуальним рішенням для боржника з огляду на "добровільність банкрутства" фізичної особи та основну мету цього провадження - соціальну реабілітацію добросовісного боржника за спеціальною судовою процедурою шляхом реструктуризації заборгованості та/або звільнення від боргів задля відновлення його платоспроможності.
29. Водночас очевидним є те, що неподання до господарського суду протягом трьох місяців з введення процедури реструктуризації боргів погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника може бути зумовлене як недобросовісною поведінкою боржника, так і неналежною реалізацією кредиторами власних правомочностей.
30. За таких обставин однією з процесуальних гарантій захисту інтересів сторін та ухвалення справедливого рішення за частиною одинадцятою статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства є закріплена у цій нормі дискреція господарського суду - можливість обрати з двох варіантів рішення (про визнання боржника банкрутом і відкриття процедури погашення боргів боржника або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність) такий, що є найбільш оптимальним у правових і фактичних умовах вирішення конкретної справи, з урахуванням принципів добросовісної поведінки боржника, неналежної реалізації кредиторами власних правомочностей та судового контролю у відносинах неплатоспроможності, а також відповідно до основної мети провадження у справі про неплатоспроможність фізичних осіб.

31. Щодо застосування положень частини одинадцятої статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20 сформував висновок, за яким у випадку неподання до господарського суду протягом трьох місяців погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника, суд, через призму судового контролю, повинен за своїм внутрішнім переконанням оцінити за наявними у матеріалах справи доказами причини неподання погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів, які можуть полягати за одних обставин у діях/бездіяльності кредиторів, за інших обставин - у діях/бездіяльності боржника, при цьому враховуючи добросовісність поведінки учасників провадження у справі про неплатоспроможність. 

32. Добросовісність боржника - фізичної особи є визначальним критерієм для оцінки обставин і підстав якими Кодекс України з процедур банкрутства зумовлює вирішення судом питання щодо подальшого руху справи, зокрема закриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи у випадках, передбачених статтями 123, 126, 128 Кодексу України з процедур банкрутства. Тому, обставини, що свідчать про недобросовісну поведінку боржника у сукупності з іншими обставинами справи підлягають врахуванню господарським судом як підстави для ухвалення рішення про закриття провадження у справі, замість переходу до процедури погашення боргів боржника. 

33. Такими обставинами можуть бути, серед іншого ненадання боржником обґрунтованих пояснень стосовно обставин неплатоспроможності (руху активів, витрачання отриманих від кредиторів коштів тощо); зазначення у декларації працездатного боржника відомостей про доходи, що значно менші за відповідний середній показник у регіоні та за відповідною спеціальністю; посилання у декларації про майновий стан на ненадання інформації членом сім`ї боржника за умови, що така інформація є необхідною для з`ясування суттєвих для справи обставин, або у інший спосіб ухилення боржника від конструктивної співпраці з кредиторами, керуючим реструктуризацією чи від відкритої взаємодії з судом, економічна необґрунтованість та/або очевидна невиконуваність плану реструктуризації, яка може призвести до явного порушення прав кредиторів щодо отримання боргу в розумні строки.

34. Згідно положень Кодексу України з процедур банкрутства судова процедура реструктуризації боргів боржника має строковий характер та вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи. 

35. В ухвалі про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника господарський суд зазначає, зокрема, строк підготовки та подання до господарського суду плану реструктуризації боргів боржника, який не може перевищувати трьох місяців з дня проведення підготовчого засідання суду (пункт 8 частини п`ятої статті 119 Кодексу України з процедур банкрутства).

36. Попереднє засідання суду проводиться не пізніше 60 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (частина друга статті 122 Кодексу України з процедур банкрутства).

37. Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу України з процедур банкрутства в ухвалі за результатами попереднього засідання суду, зокрема, зазначаються: 1) обов`язок керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутися не пізніше 14 днів з дня постановлення такої ухвали; 2) дата засідання господарського суду, яке має відбутися не пізніше 60 днів з дня постановлення такої ухвали, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі.

38. Отже, на відміну від положень статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства, у справі про неплатоспроможність фізичної особи Кодекс України з процедур банкрутства не встановлює граничного строку здійснення судової процедури реструктуризації боргів боржника, проте у наведених вище приписах визначає максимальні строки щодо кожної стадії цієї судової процедури, крім виконання плану реструктуризації боргів, що має індивідуальні особливості для кожного боржника. 

39. Зазначене у сукупності дає підстави для висновку, що строк судової процедури реструктуризації боргів боржника від дня її введення та до затвердження судом погодженого кредиторами плану реструктуризації боргів або прийняття рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження, зокрема у разі неподання чи незатвердження такого плану, не повинен перевищувати 120 днів. 

40. Таке тлумачення кореспондується з положеннями частини першої статті 130 Кодексу України з процедур банкрутства про перехід до процедури погашення боргів боржника у разі, якщо протягом 120 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність зборами кредиторів не схвалено плану реструктуризації боргів боржника, що розуміється як додатковий стимул для дієвої реалізації кредиторами своїх правомочностей та засіб захисту інтересів добросовісного боржника від зволікання кредиторів.

41. Відповідно до частини одинадцятої статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства якщо протягом трьох місяців з дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність і введення процедури реструктуризації боргів боржника до господарського суду не поданий погоджений боржником і схвалений кредиторами план реструктуризації боргів боржника, господарський суд має право прийняти рішення про визнання боржника банкрутом і відкриття процедури погашення боргів боржника відповідно до цього Кодексу або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

42. Логічне та філологічне тлумачення цієї норми у взаємозв`язку з пунктом 2 частини четвертої статті 122 Кодексу України з процедур банкрутства приводить до висновку, що за їх приписами на господарський суд покладено обов`язок розглянути та вирішити питання щодо подальшого руху справи після спливу тримісячного строку з дня введення процедури реструктуризації боргів боржника, зокрема у разі неподання на затвердження плану реструктуризації боргів боржника, а словосполучення "має право прийняти рішення" вказує на дискрецію господарського суду при вирішенні цього питання в межах диспозиції частини одинадцятої статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства.

43. Отже, до встановленого строку визнання боржника банкрутом за частиною першою статті 130 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд у судовому засіданні, призначеному згідно пункту 2 частини четвертої статті 122 Кодексу України з процедур банкрутства зобов`язаний з`ясувати причини неподання на затвердження плану реструктуризації боргів і позиції сторін та за результатами ухвалити рішення про визнання боржника банкрутом і введення процедури погашення боргів боржника, або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність в порядку частини одинадцятої статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства.
44. Таким чином, хоча Кодекс України з процедур банкрутства докладно не регламентує закінчення процедури реструктуризації боргів боржника, проте за приписами пункту 8 частини п`ятої статті 119, частини одинадцятої статті 126 цього Кодексу визначено строк, три місяці з дня введення процедури реструктуризації боргів, протягом якого, але не пізніше строків установлених законом і судом, сторони мають здійснити свої права та обов`язки задля узгодження плану реструктуризації боргів боржника, у разі якщо господарський суд раніше не дійде висновку про наявність підстав для переходу до наступної судової процедури або закриття провадження у справі, зокрема відповідно до частини сьомої, пункту 2 частини восьмої статті 123 КУзПБ.

45. До спливу цього строку керуючий реструктуризацією зобов`язаний виконати в повному обсязі покладені на нього завдання, зокрема щодо перевірки майнового стану боржника та забезпечення розгляду зборами кредиторів плану реструктуризації боргів, а господарський суд повинен забезпечити дотримання процесуальних строків та гарантій реалізації прав і захисту інтересів сторін у судовій процедурі реструктуризації боргів боржника.

46. Судами попередніх інстанцій правомірно наголошено на такому визначенні спеціальним законом строків у судовій процедурі реструктуризації боргів, адже презюмується, що добросовісний боржник, ініціюючи стосовно себе справу про неплатоспроможність, здатен без зволікань надати вичерпну інформацію щодо свого майнового стану та можливостей погасити борги, а динамічність цієї процедури попереджує ризик додаткових витрат боржника через вичерпання авансування винагороди арбітражного керуючого та відповідає принципу процесуальної економії господарського судочинства.

47. За змістом частини першої статті 130 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд ухвалює постанову про визнання боржника банкрутом і введення процедури погашення боргів боржника у двох випадках, якщо: протягом 120 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність зборами кредиторів не прийнято рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника; зборами кредиторів прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів боржника.

48. Ця норма хоча і регламентує початок судової процедури погашення боргів боржника, проте не визначає всіх випадків її введення та усієї сукупності підстав, що належить з`ясувати суду для переходу до наступної судової процедури у справі.

49. За змістом абзацу другого частини другої статті 6, частини першої статті 130 Кодексу України з процедур банкрутства процедура погашення боргів боржника вводиться у справі про неплатоспроможність фізичної особи одночасно з визнанням банкрутом боржника, тобто у разі встановлення ознак неплатоспроможності боржника.

50. Таким чином, визнаючи боржника - фізичну особу банкрутом, господарський суд має встановити його неоплатність, тобто недостатність майна для задоволення вимог кредиторів, шляхом з`ясування та зіставлення активів і пасивів боржника. 

51. Тому неплатоспроможність боржника є обов`язковою підставою для визнання боржника банкрутом та переходу до судової процедури погашення боргів, зокрема в порядку частини першої статті 130 Кодексу України з процедур банкрутства, а відсутність ознак неплатоспроможності боржника матиме наслідком закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства.

52. Отже, положення частини першої статті 130 Кодексу України з процедур банкрутства не повинні застосовуватися суто формально та зводитися до підрахунку строків чи встановлення відсутності/наявності рішення зборів кредиторів про схвалення плану реструктуризації боргів боржника без встановлення господарським судом обставин справи, перевірки дотримання процесуальних гарантій реалізації прав і захисту інтересів сторін, а також з`ясування підстав для закриття провадження у справі. 

53. Враховуючи, що у частині одинадцятій статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства конкретизовано лише момент з якого вона підлягає застосуванню господарським судом, реалізація цієї норми можлива після спливу трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації боргів боржника та до звершення цієї судової процедури, зокрема безпосередньо перед вирішенням господарським судом питання про визнання боржника банкрутом та перехід до судової процедури погашення боргів в порядку частини першої статті 130 Кодексу України з процедур банкрутства.

54. Враховуючи наведене, положення частини одинадцятої статті 126 та частини першої статті 130 Кодексу України з процедур банкрутства у їх системному зв`язку є послідовністю процесуальних засобів, де дискреція господарського суду у вирішенні питання про перехід до наступної судової процедури чи закриття провадження у справі на підставі частини одинадцятої статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства є основним процесуальним інструментом, що застосовується крізь призму судового контролю та відповідно до мети провадження про неплатоспроможність фізичної особи, а частина перша статті 130 Кодексу України з процедур банкрутства формалізує початок судової процедури погашення боргів боржника та є спеціальною процесуальною гарантією для добросовісного боржника у разі зволікання зборів кредиторів із прийняттям рішення щодо плану реструктуризації його боргів.

55. Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 26.05.2022 у справі № 903/806/20 та в подальшому знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 20.09.2022 у справі № 920/27/21.

56. Як встановлено судами попередніх інстанцій та вже було зазначено, ухвалою попереднього засідання суду першої інстанції від 05.09.2024 кредитором боржника визнано АТ "Банк Інвестицій та Заощаджень" на суму 823 746,97 грн.

57.  Судами встановлено, що 21.10.2024 від керуючого реструктуризацією на адресу кредитора - АТ "Банк Інвестицій та Заощаджень" надійшов запит № 36-10/2024 від 16.10.2024 щодо вирішення наступних питань на комітеті кредиторів: 1. щодо прийняття до відома Звіту про результати перевірки декларації боржника фізичної особи ОСОБА_1 від 18.07.24 вих.№ 09-07/2024; 2. щодо схвалення Плану реструктуризації боргів боржника ОСОБА_1 від 01.10.2024; 3. щодо подальшої процедури у справі № 927/509/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; 4. щодо затвердження Звіту про нарахування та виплату основної грошової винагороди здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого Лященка П.В. при виконанні повноважень керуючого реструктуризацією у справі № 927/509/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 за період з 13.06.2024 по 30.09.2024 (45 420,00 грн).

58. Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що 07.11.2024 кредитором на електронну електрону адресу арбітражного керуючого було надіслано відповідь на запит та на запропоновані керуючим реструктуризацією питання кредитором було висловлено наступну позицію: 1. щодо прийняття до відома Звіту про результати перевірки декларації боржника фізичної особи ОСОБА_1 від 18.07.24 вих.№ 09-07/2024 - кредитором прийнято рішення "За"; 2. щодо схвалення Плану реструктуризації боргів боржника ОСОБА_1 від 01.10.24 - кредитором прийнято рішення "Проти"; 3. щодо подальшої процедури у справі № 927/509/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 - кредитором прийнято рішення звернутись до Господарського суду з клопотанням про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини сьомої статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства; 4. щодо затвердження Звіту про нарахування та виплату основної грошової винагороди здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого Лященка П.В. при виконанні повноважень керуючого реструктуризацією у справі № 927/509/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 за період з 13.06.2024 по 30.09.2024 (45 420,00 грн) - кредитором прийнято рішення "За".

59. Тобто, судами попередніх інстанцій правомірно встановлено, що зборами кредиторів боржника за результатами розгляду поданого плану реструктуризації боргів ОСОБА_1 прийнято рішення не схвалювати план реструктуризації від 01.10.2024.

60. Судами встановлено, що планом реструктуризації боргів боржника від 01.10.2024 передбачалось наступне: Нерухоме та рухоме майно у боржника відсутнє (п.3.1.). Порядок і строки реалізації майна боржника (частини майна), у тому числі, що є предметом забезпечення - планом реструктуризації не передбачено (п.10). Загальні доходи боржника (в місяць), які розраховує отримати протягом процедури реструктуризації боргів - 9 000 грн (п.5.2.). Розмір суми, яка щомісяця виділятиметься для погашення вимог кредиторів - 2000 грн (п.6). 

61. При цьому, відповідно до п. 9 Плану, розмір суми, яка щомісяця залишатиметься боржнику на задоволення побутових потреб.: 
Загальні витрати боржника (в місяць) - 7 000 грн:
-необхідний прожитковий мінімум для боржника-3 028 грн.
-необхідний прожитковий мінімум в місяць на сина від 6 до 18 років - 3 196 грн.
-витрати на оплату комунальних послуг в середньому в місяць - 1 800 грн.
-витрати на проїзд на роботу - 800 грн.
-витрати на мобільний та інтернет - 700 грн.
-витрати на продукти харчування - 3 700 грн.

62. Судом першої інстанції встановлено, що розмір витрат боржника на задоволення побутових потреб складає 13 224,00 грн, що перевищує зазначений у Плані загальний розмір (в місяць) доходів боржника у 9 000 грн.

63. Судом апеляційної інстанції зазначено, що скаржник наголошував про те, що судом необґрунтовано враховано необхідний прожитковий мінімум в місяць, оскільки зазначена інформація є лише довідковою та не враховується в загальний розрахунок витрат на місяць.

64. Разом з тим, як обґрунтовано зазначено судом апеляційної інстанції, навіть за вирахуванням суми прожиткового мінімуму в місяць (3 028,00 грн), як на це вказує скаржник, то витрати боржника все одно перевищують зазначений у Плані загальний розмір доходів боржника в місяць (9 000,00 грн), а також розмір суми, яка щомісяця залишатиметься боржнику на задоволення побутових потреб (7 000,00 грн) і складають - 10 196,00 грн.

65. Окрім того, як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно пункту 13.3. Плану загальна сума вимог кредитора - АТ "Банк інвестицій та заощаджень" становить 823 746,97 грн, з них сума боргів, що буде погашена - 114 000 грн згідно наступного графіку погашення: сума вимог АТ "Банк інвестицій та заощаджень" - 823 746,97 грн погашатиметься щомісяця у період з січня 2025 по вересень 2029 у розмірі 2 000 грн; сума вимог АТ "Банк інвестицій та заощаджень" - 6 056 грн (судові витрати) погашатиметься щомісяця протягом 3 місяців з жовтня по грудень 2024 року у розмірі 2 000 грн; сума списання боргів згідно п.13.3 Плану становить 709 746,97 грн.

66. Також, судами встановлено, що план реструктуризації відповідно до п.15 не передбачає заходів, спрямованих на покращення майнового стану боржника та задоволення вимог кредиторів.

67. Тобто, судами попередніх інстанцій правомірно зазначено про те, що план реструктуризації боргів ОСОБА_1 передбачає погашення боргів боржника перед кредитором у розмірі 13,8%, решта суми згідно вказаного плану підлягає списанню.

68. Відтак, обґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про те, що вказане свідчить про те, що такий план заздалегідь був направлений на його відхилення кредитором, оскільки розмір суми, яка щомісячно виділялася б кредитору для погашення боргів становила 2 000 грн, що є значно меншою сумою ніж боржник залишає собі для задоволення побутових витрат.

69. За змістом частини восьмої статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства за результатами розгляду плану реструктуризації боргів зборам кредиторів належить прийняття рішення про: 1) схвалення плану реструктуризації боргів боржника; 2) відмову у схваленні плану реструктуризації боргів та звернення до господарського суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом та введення процедури погашення боргів боржника або з клопотанням про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

70. Системний аналіз положень статей 116, 123, 124 Кодексу України з процедур банкрутства свідчить про те, що проект плану реструктуризації боргів набуває ознак власне плану реструктуризації боргів боржника, який може бути поданий для схвалення зборам кредиторів, лише після включення до такого проекту всіх передбачених законом обов`язкових положень, зміст яких має ґрунтуватися на компромісі між кредиторами і боржником щодо зміни способу та порядку виконання його грошових зобов`язань, з урахуванням майнового стану та об`єктивних можливостей боржника.

71. За змістом частини восьмої статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства саме стосовно плану реструктуризації боргів боржника, що містить принаймні обов`язкові положення згідно статті 124 Кодексу України з процедур банкрутства, збори кредиторів приймають рішення про схвалення або відмову у його схваленні. Виконання мети процедури реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність фізичної особи можливе лише за умови, коли боржник істинно бажає виконати взяті на себе грошові зобов`язання, але через певні майнові/фінансові причини не може їх виконати в повному обсязі належним чином.

72. З наведеного та аналізу положень статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства, Суд приходить до висновку, що боржник повинен повно та всебічно сприяти кредиторам та керуючому реструктуризацією у встановленні свого реального майнового стану, а також запропонувати обґрунтований та виконуваний (реальний) проект плану реструктуризації своїх зобов`язань.

73. У справах про неплатоспроможність фізичних осіб існує ризик ігнорування боржниками мети і завдань процедури реструктуризації боргів, що може полягати у не розробленні та не поданні на розгляд кредиторам проекту плану реструктуризації, надання фіктивного (зазначення вигаданих розмірів сум погашення чи інших відомостей) та невиконуваного плану реструктуризації, який не відповідатиме вимогам статті 124 Кодексу України з процедур банкрутства, пасивній участі боржника в цій процедурі. 

74. Така поведінка може пояснюватись прагненням боржників спонукати кредиторів до відхилення такого плану (не прийняття рішення щодо його схвалення зборами кредиторів), що зі спливом 120 днів з дня відкриття провадження у справі (частина перша статті 130 Кодексу України з процедур банкрутства) створює формальні підстави для переходу в процедуру погашення боргів.

75. Аналогічні правові висновки викладено у постановах дійшов Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 910/8306/20 та від 25.08.2021 у справі № 925/473/20.

76. З огляду на викладене, здійснюючи функцію судового контролю у цій справі, з огляду на встановлені обставини справи з урахуванням інтересів усіх учасників провадження у справі про неплатоспроможність, досліджуючи поданий боржником план реструктуризації та обставини несхвалення його зборами кредиторів, суди обґрунтовано зазначили про те, що передбачене планом реструктуризації прощення 86% кредиторської заборгованості боржника зводиться до порушення прав та інтересів кредитора в частині максимального задоволення визнаних судом грошових вимог до боржника шляхом справедливої реструктуризації заборгованості; будучи працездатною особою, боржником не зазначено в плані можливих додаткових заходів для отримання більшого доходу.

77. Судами правомірно зазначено, що добросовісність боржника - фізичної особи є визначальним критерієм для оцінки обставин і підстав, якими Кодекс України з процедур банкрутства зумовлює вирішення судом питання щодо подальшого руху справи, зокрема, закриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи у випадках, передбачених статтями 123, 126, 128 Кодексу України з процедур банкрутства. 

78. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.08.2021 у справі № 925/473/20, відсутність розробленого боржником реального та обґрунтованого проекту плану реструктуризації та його неподання на розгляд кредиторам свідчить, що мета процедури реструктуризації боргів, передбачена Кодексом, не виконується, що в свою чергу виключає можливість переходу до іншої процедури (погашення боргів) у провадженні про неплатоспроможність фізичної особи і такі дії боржника є підставою для закриття провадження у справі про банкрутство.

79. Згідно частини одинадцятої статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства якщо протягом трьох місяців з дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність і введення процедури реструктуризації боргів боржника до господарського суду не поданий погоджений боржником і схвалений кредиторами план реструктуризації боргів боржника, господарський суд має право прийняти рішення про визнання боржника банкрутом і відкриття процедури погашення боргів боржника відповідно до цього Кодексу або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

80. З огляду на викладене та враховуючи встановлені у цій справі обставини, правильними є висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення заяви керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Лященка П.В. про перехід до процедури погашення боргів боржника, а відтак законним та обґрунтованим є закриття провадження у цій справі про неплатоспроможність на підставі положень частини одинадцятої статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства.

81. Відтак, аргументи скаржника (пункти 11.1, 11.2, 11.4 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими, а тому відхиляються Судом.

82. Аргументи скаржника (пункт 11.3 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими, а тому відхиляються Судом з огляду на те, що кредиторські вимоги АТ "Банк Інвестицій та Заощаджень" до боржника у цій справі, їх структура та розмір були предметом розгляду в ухвалі Господарського суду Чернігівської області від 05.09.2024 у цій справі.

83. Згідно    статті 74 Господарського процесуального кодексу України    кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

84. Відповідно до частини першої    статті 77 Господарського процесуального кодексу України    обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

85. Згідно    статті 79 Господарського процесуального кодексу України    наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

86. Відповідно до    статті 86 Господарського процесуального кодексу України    суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

87. При цьому, аргументи скаржника (пункт 11.5 постанови) фактично зводяться до намагання встановити нові обставини, здійснити переоцінку доказів та прохання надати нову оцінку доказам у справі, що в силу вимог        статті 300 Господарського процесуального кодексу України виходить за межі повноважень Верховного Суду. 

88. Разом з тим, на висновки у наведених постановах Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 910/10590/21, від 11.04.2024 у справі № 922/3920/21, від 20.04.2023 у справі № 902/1106/21, від 20.06.2023 у справі № 922/3024/21, від 23.09.2023 у справі № 908/3839/21, від 21.01.2025 у cправі № 904/3867/23, від 26.05.2022 у справі № 903/806/21, від 06.06.2024 у справі № 910/9487/23 скаржник послався, виокремивши їх із контексту вказаних судових рішень, не урахувавши викладених в рішеннях правових позицій Верховного Суду стосовно спірних правовідносин та предмету спору, в контексті досліджуваних судами у справі № 927/509/24 доказів та встановлених судом апеляційної інстанцій фактичних обставин.

89. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

90. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 

91. У справі, що розглядається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

92. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

93. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні. 

94. Оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції таким вимогам закону відповідають.

95. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі. 

96. Вказані вимоги судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних ухвали та постанови були дотримані.         

97. Оскільки підстав для скасування ухвали та постанови суду апеляційної інстанції немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-IX, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 від 29.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 та на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2024 у справі № 927/509/24 залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 та ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2024 у справі № 927/509/24 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                   В. В. Білоус

Судді                                                                                               О. В. Васьковський

                                                                                                          В. Я. Погребняк