КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа  № 2-2234/11
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/2990/2024                                                                                                                                                               
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
6 березня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                                   судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                   суддів                                  Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.
                                   при секретарі                     Ящуку Д.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та представника приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського Івана Володимировича -  адвоката Раковець Ольги Олегівни на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 24 листопада 2023 року (суддя Ключник А.С.) у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського Івана Володимировича, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»,
 
      встановив:
 
у жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського І.В. від 27 липня 2023 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, відкритого на виконання виконавчого листа № 2-2234/2011, виданого Святошинським районним судом міста Києва від 3 грудня 2012 року про стягнення боргу у розмірі 292 306,02грн.
            Мотивуючи вимоги скарги, скаржник зазначав, що 3 грудня 2012 року Святошинським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-2234/2011. 27 липня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Жаботинським І.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, про існування якої скаржнику стало відомо лише 25 жовтня 2023 року у зв`язку із завантаженням застосунку «ДІЯ».
            Скаржник стверджував, що оскаржувану постанову він рекомендованим повідомленням не отримував, а тому не був обізнаний про її існування.
            Скаржник вважав, що строк пред`явлення виконавчого листа № 2-2234/11, виданого 3 грудня 2012 року, закінчився ще 25 березня 2012 року, оскільки рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 березня 2011 року, на підставі якого він був виданий, набуло чинності 25 березня 2011 року, а відтак оскаржувана постанова винесена приватним виконавцем з порушенням вимог діючого законодавства.
            Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 24 листопада 2023 року скаргу задоволено, визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського Івана Володимировича від 27 липня 2023 
                                                                                  
року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, відкритого на виконання виконавчого листа № 2-2234/2011, виданого Святошинським районним судом міста Києва від 3 грудня 2012 року про стягнення боргу у розмірі 292 306,02грн.
            У поданій апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
            Стягувач зазначає, що ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 27 грудня 2012 року ПАТ «КБ «Експобанк» строк на пред`явлення виконавчого листа № 2-2234/11 до виконання був поновлений з 27 грудня 2012 року, а тому мав закінчитись 27 грудня 2013 року. Після чого ПАТ «КБ «Експобанк», в межах визначеного законом строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, звернулось до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві із заявою про примусове виконання рішення суду, у зв`язку з чим 22 березня 2013 року було відкрито виконавче провадження № 37141162. Однак, за наслідками вжитих заходів з примусового виконання судового рішення, державним виконавцем 30 травня 2016 року винесено постанову про повернення вказаного виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». У подальшому ПАТ «КБ «Експобанк» вдруге звернулось до державного виконавця з метою примусового виконання рішення у річний строк, після повернення виконавчого документа, у зв`язку з чим Святошинським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 52483450. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року замінено стягувача у вказаному виконавчому провадження з ПАТ «КБ «Експобанк» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Проте за результатами вжитих заходів, державним виконавцем 5 лютого 2019 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
            Стягувач зазначає, що після цього, він звернувся з метою примусового виконання рішення до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової В.В., яка 26 лютого 2019 року відкрила виконавче провадження № 58490402, у якому також було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Не полишаючи наміру виконати рішення суду, стягувач через два місяці після завершення вказаного виконавчого провадження звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С., який 16 січня 2020 року відкрив виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання вказаного виконавчого документу, проте за наслідками вжиття заходів у цьому виконавчому провадженні 24 листопада 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
            Стягувач посилається на те, що з метою виконання рішення суду, через вісім місяців після повернення виконавчого документу, він звернувся до приватного виконавця Жаботинського І.В., яким 27 липня 2023 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, тому постанова є законною та правомірною, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа № 2-2234/2011 не був пропущений, з огляду на періодичність його пред`явлення до виконання та поновлення строків пред`явлення після повернення без виконання.
Представник приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського І.В. - адвокат Раковець О.О. у поданій апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні скарги відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, не повідомлення приватного виконавця належним чином про судовий розгляд скарги, що позбавило останнього 
                                                                          
можливості надати суду документи у підтвердження дотримання строків при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження.
Представник приватного виконавця Жаботинського І.В. - адвокат Раковець О.О. зазначає, що на виконавчому листі наявні відмітки про пред`явлення його до виконання та про повернення виконавчого документу стягувачу, останній раз 24 листопада 2021 року, тому постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята з дотриманням строків, встановлених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження». 
Також представник приватного виконавця Жаботинського І.В. - адвокат Раковець О.О. посилається на те, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження була направлена рекомендованим листом на адресу боржника, яка зазначена у виконавчому листі.
У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_1 просить залишити їх без задоволення, а ухвалу суду без змін, посилаючись на те, що жодного разу не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження, а матеріали справи не містять доказів направлення оскаржуваної постанови на його адресу.
Також боржник, посилаючись на доводи своєї скарги, наполягає, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був пропущений стягувачем.
Крім цього боржник вважає, що додані до апеляційної скарги докази не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки апелянти не зазначили про існування об`єктивних обставин, які б унеможливлювали подання таких доказів до суду першої інстанції. 
ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду апеляційних скарг, у судове засідання свого представника не направило, в апеляційній скарзі просило розглянути апеляційну скаргу у відсутність представника товариства, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність представника стягувача.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника  приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського І.В. -  адвоката Раковець О. О., яка апеляційні скарги підтримала, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Євсєєва В.В., який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на них, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16 березня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «Експобанк» заборгованість за кредитним договором та судові витрати у загальному розмірі 292 306грн 02коп.
3 грудня 2012 року Святошинським районним судом міста Києва виданий виконавчий лист на виконання зазначеного рішення суду.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 27 грудня 2012 року ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» поновлено строк пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-2234/11, виданого 3 грудня 2012 року.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року замінено стягувача у виконавчому провадженні НОМЕР_3 з примусового виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16.03.2011р. у справі №2-2234/11 за позовом ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме, замінено ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (ЄДРПОУ 40696815).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського І.В. від 27 липня 2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2234/2011, виданого 3 грудня 2012 
                                                                       
року Святошинським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» 292 306грн 02коп.
Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 березня 2011 року набуло законної сили 25 березня 2011 року, отже строк подання виконавчого документу до виконання сплинув 25 березня 2012 року, а відтак на час звернення стягувача до приватного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження строк пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувачем пропущено.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.
У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 447 ЦПК України  сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. Ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначено як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції на час видачі виконавчого листа у грудні 2012 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.
Стаття 23 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції 1999 року, передбачала, що строки пред`явлення  виконавчого  документа  до  виконання 
перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим 
                                                                                  
виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після   переривання   строку   пред`явлення    виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У  разі  повернення  виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк  пред`явлення  виконавчого  документа  до  виконання після  переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною  щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони. 
06 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження».
Відповідно до частин першої та другої статті 12 цього Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Отже, законодавець збільшив до трьох років після набрання рішенням законної сили строк пред`явлення до виконання як виконавчих листів суду, виданих після набрання чинності цим законом, так і виконавчих листів суду, які були видані на виконання судових рішень до 06 жовтня 2016 року та строк пред`явлення яких до виконання не сплинув станом на 05 жовтня 2016 року.
Розглядаючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції зобов`язаний був перевірити чи пред`являвся виконавчий лист № 2-2234/11, виданий 3 грудня 2012 року Святошинським районним судом міста Києва, до виконання, враховуючи, що ухвалою суду від 27 грудня 2012 року строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був поновлений; дату та підстави закінчення виконавчого провадження НОМЕР_3, у якому ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року було замінено стягувача з ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».
Розглянувши скаргу ОСОБА_1 у відсутність стягувача та приватного виконавця Жаботинського І.В., суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та не встановив обставини, які мають значення для вирішення даного спору.
При цьому, матеріали справи свідчать, що судом першої інстанції не направлялася копія скарги ОСОБА_1 (нова редакція) ні на адресу стягувача, ні на адресу приватного виконавця Жаботинського І.В.
Частинами 1 та 2 статті 450 ЦПК України встановлено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Частина 3 статті 128 ЦПК України визначає, що судові виклики здійснюються 
                                                                                  
судовими повістками про виклик.
Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Матеріали справи не містять відомостей, що стягувач та приватний виконавець були повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги у спосіб, встановлений статтею 128 ЦПК України.
Наявність в матеріалах справи довідок про доставку документу у електронному вигляді «повістка» від 15 листопада 2023 року на електронну адресу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та приватного виконавця Жаботинського І.В., не свідчить про виконання судом вимог статті 128 ЦПК України.
При цьому, суд першої інстанції не врахував, що ні стягувач, ні приватний виконавець не зазначали суду свою електронну адресу, як офіційну, а відтак суд зобов`язаний був повідомити зазначених учасників справи у спосіб, визначений статтею 128 ЦПК України.
Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.  
Невиконання судом першої інстанції вимог ЦПК України про належне повідомлення стягувача та приватного виконавця про судовий розгляд скарги ОСОБА_1 призвело до неповного встановлення обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору та порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приймає докази, додані апелянтами до апеляційних скарг.
З копії виконавчого листа № 2-2234/2011 від 3 грудня 2012 року встановлено, що виконавчий лист неодноразово пред`являвся до виконання та повертався стягувачу: 30 травня 2016 року на підставі п. 7 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»; 5 лютого 2019 року, 15 листопада 2019 року та 24 листопада 2021 року на підставі п.1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Також ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» надані копії постанови від 16 січня 2020 року приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 та від 24 листопада 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до  пункту 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VІІІ строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Стаття 37 Закону України «Про виконавче провадження» регулює підстави для повернення виконавчого документа стягувачу. Частина п`ята даної статті визначає, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Заяву про примусове виконання рішення суду ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» напраивло до приватного виконавця Жаботинського І.В. 3 липня 2023 року, дотримавшись встановлених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» строків.
Отже, приватним виконавцем Жаботинським І.В. правомірно прийнято виконавчий 
                                                                       
лист № 2-2234/2011, виданий Святошинським районним судом міста Києва 3 грудня 2012 року, до виконання та постанова про відкриття виконавчого провадження № 7238314 від 27 липня 2023 року прийнята без порушення строків, визначених у статті 12 Закону України «Про виконавче провадження». 
            Посилання ОСОБА_1 на неотримання ним копій постанов про відкриття виконавчого провадження, не є підставою для задоволення скарги, так як це не передбачено нормами Закону України «Про виконавче провадження».
            Надані представником ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду копії акту прийому-передачі автомобіля від 21 квітня 2011 року та пояснення ОСОБА_1 від 21 квітня 2011року на ім`я голови правління АТ КБ «Експобанк», не можуть бути підставою для задоволення скарги, так як не спростовують висновків апеляційного суду.
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, порушенні норми процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, на що посилається в апеляційній скарзі представник приватного виконавця Жаботинського І.В. -  адвокат Раковець О.О., тому ухвала суду підлягає обов`язковому скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського І.В. підлягає стягненню сплачений ними судовий збір за подання апеляційних скарг у сумі 2 684грн та 536грн 80коп. відповідно.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та представника приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського Івана Володимировича -  адвоката Раковець Ольги Олегівни задовольнити.
            Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 24 листопада 2023 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського Івана 
                                                                                  
Володимировича, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» залишити без задоволення.
            Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» 2 684грн сплаченого судового збору.
            Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського Івана Володимировича 536грн 80коп. сплаченого судового збору.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 9 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач                                                    І.М. Рейнарт

Судді                                                                      Г.М. Кирилюк

                                                                                Т.І. Ящук