КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
апеляційне провадження №22-ц/824/11936/2025
справа № 753/9487/25
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 липня 2025 року                                                                                     м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача       Поліщук Н.В. 
суддів                         Желепи О.В., Соколової В.В.,
 
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 , поданою адвокатом Луценком Юрієм Володимировичем, на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 13 травня 2025 року, під головуванням судді Комаревцевої Л.В., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення коштів, -
 
встановив:
 
1. Короткий виклад обставин справи.
У травні 2025 року до суду звернулась ОСОБА_1 із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів.
Позовну заяву подано адвокатом Луценком Ю.В. за допомогою системи «Електронний суд».
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 13 травня 2025 року позовну заяву повернуто позивачеві.
2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення.
Повернувши позовну заяву, суд першої інстанції вказав, що представником позивачки при поданні позову не надано суду доказів повноваження адвоката на ведення справи в Дарницькому районному суді міста Києва, на підставі чого суду зробив висновок, що позовна заява підписана особою, яка не має права її підписувати.
Суд послався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 05 червня 2019 року у справі №9901/847/18: «законодавець чітко відокремив судові органи як такі, що повинні бути окремо зазначені в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» ордера на надання правової допомоги».
3. Короткий зміст апеляційної скарги.
Не погодившись з постановленою ухвалою, адвокатом Луценком Ю.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на її незаконність та необґрунтованість.
Вказує, що в ордері допускається вказівка на орган, у якому адвокат представляє інтереси клієнта як через вказівку на конкретний орган (наприклад, Дарницький районний суд міста Києва), так і за допомогою назви групи органів (наприклад, судові органи чи усі суди).
Уважає підстави, які суд першої інстанції застосував для повернення позову, проявом надмірного формалізму, що є неправомірним обмеженням права на доступ до правосуддя.
Посилається на правові висновки Верховного Суду у справах №754/12387/21, №826/17175/18.
Мотивуючи наведеним, просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 13 травня 2025 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
05 червня 2025 року до Київського апеляційного суд від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Посилаються на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги.
Погоджується із висновками суду першої інстанції. 
Вказує, що одразу після повернення позовної заяви ухвалою від 13 травня 2025 року, позивачка звернулась до суду із аналогічним позовом до Дарницького районного суду міста Києва. 
Зазначає, що апеляційна скарга подана тим самим неуповноваженим представником позивачки на підставі тих самих документів. 
Мотивуючи наведеним, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу - залишити без змін.
5. Позиція учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
В травні 2025 року представником позивачки - адвокатом Луценком Ю.В. подано цю позовну заяву до Дарницького районного суду міста Києва за допомогою системи «Електронний суд».
На підтвердження повноважень адвоката щодо ведення справи в інтересах позивачки до позову додано ордер на надання правничої допомоги. 
Згідно даних ордеру серії АР №1229490, виданого 21 березня 2025 року, адвокат Луценко Ю.В., який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, надає правничу допомогу ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги / доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги №31/03/25 від 21 березня 2025 року у всіх судах, судах першої інстанції, апеляційних судах, Верховному Суді, Державна виконавча служба України, Національна поліції України, Органах державної влади, Мінюст України, Органи судових влади (як в оригіналі).
13 травня 2025 року постановлено оскаржувану ухвалу.
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до приписів статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (частина 7 статті 177 ЦПК України).
Позовна заява повертається у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано (пункт 1 частини 4 статті 185 ЦПК України).
Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".
Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.
Вимоги до оформлення ордерів викладено в Положенні про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, затвердженому Рішенням Ради адвокатів України №41 від 12 квітня 2019 року (із змінами та доповненнями).
Згідно пункту 12.4 цього Положення ордер має містити реквізити про назву органу, у якому надається правнича допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Суд першої інстанції, повертаючи позов, послався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 9901/847/18: «законодавець чітко відокремив судові органи як такі, що повинні бути окремо зазначені в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» ордера на надання правової допомоги».
Колегія суддів зауважує, що у наведеній справі Велика Палата установила, що у досліджуваному ордері представника позивача у графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» зазначено наступне: «В органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності і підпорядкування». У вказаній справі представник позивача наполягав, що законодавець не виокремлює судові органи від інших органів державної влади в контексті надання правової допомоги, тобто суди входять до системи органів державної влади. 
Велика Палата Верховного Суду у справі №№ 9901/847/18 зробила висновок, що законодавець чітко відокремив судові органи як такі, що повинні бути окремо зазначені в ордері на надання правової допомоги, зокрема в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога». Отже, в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що зроблений Великою Палатою Верховного Суду у справі №№ 9901/847/18 висновок базувався, у тому числі, на підпункті 15.4 пункту 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36, згідно якого ордер повинен містити реквізити про назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Проте станом на дату звернення ОСОБА_1 із позовом діє Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції від 2019 року, яке передбачає можливість зазначення в ордері як конкретної назви органу, в якому адвокатом надається правнича допомога, так і назву групи органів, визначених законодавством.
Отже, при зверненні до суду із цим позовом зазначення в ордері серії АР №1229490 назви органу, в якому надається правова допомога, як «усі суди, суди першої інстанції, апеляційні суди, Верховний Суд, [інше]», є достатнім підтвердженням повноважень адвоката Луценка Ю.В. на ведення справи в інтересах ОСОБА_1 в Дарницькому районному суді міста Києва. 
Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
Суду слід уникати зайвого і невиправданого надмірного формалізму у застосуванні норм процесуального права, які впливають на саму суть доступу до правосуддя.
Відтак, висновок суду першої інстанції про неналежний спосіб оформлення ордеру є помилковим, а тому суд передчасно повернув позовну заяву.
Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За наведених обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Луценком Юрієм Володимировичем, задовольнити.
 
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 13 травня 2025 року скасувати справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         О.В. Желепа

                                                                                   В.В. Соколова