ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" серпня 2025 р.           Справа№ 911/2226/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Тищенко А.І. 

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику учасників справи матеріали апеляційної скарги Заступника керівника Київської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.09.2024
у справі № 911/2226/24 (суддя О.О. Рябцева)
за позовом Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації
до Поліської селищної ради 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок Полісся»
про визнання недійсними рішення, договору оренди, скасування державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.09.2024 у справі №911/2226/24 позовну заяву Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Поліської селищної ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок Полісся» про визнання недійсними рішення, договору оренди, скасування державної реєстрації та додані до неї документи повернуто прокурору.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що 11.09.2023 через канцелярію суду від прокурора надійшло клопотання, в якому останнім лише частково усунуто недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі суду від 26.08.2024, а саме: надано докази направлення відповідачу-2 копії позовної заяви з усіма доданими до неї документами; зазначено інформацію щодо наявності у позивача, відповідача-1 та відповідача-2 електронного кабінету, правильне місцезнаходження відповідача-2, а також інформацію щодо наявності у прокурора або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви. Однак суд першої інстанції зауважив, що позивачем не було усунуто інших недоліків позовної заяви.
Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, Заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу на розгляд до Господарського суду Київської області.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви є помилковим, оскільки позовна заява містить ґрунтовний виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги, із зазначенням доказів, які підтверджують вказані обставини та правові підстави позову.
Апелянт також зазначив, що з`ясування обставин справи та дослідження доказів здійснюється судом під час розгляду справи по суті, а  на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2024 апеляційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Козир Т.П., Агрикової О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2226/24. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Заступника керівника Київської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.09.2024 у справі № 911/2226/24 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Київської області.
26.03.2025 матеріали справи № 911/2226/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/880/25 від 01.04.2025 у зв`язку з відставкою судді Агрикової О.В., призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/2226/24.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2025 апеляційну скаргу у справі № 911/2226/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Козир Т.П., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 апеляційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.09.2024 у справі № 911/2226/24 залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
09.05.2025 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжну інструкцію №1244 від 02.05.2025 про сплату судового збору в розмірі 3  028,00 грн.
Крім того, у вищевказаній заяві апелянтом викладено клопотання про поновлення пропущеного строку на усунення недоліків, вказаних в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 у справі № 911/2226/24, обґрунтоване перебуванням на лікуванні прокурора, якому було доручено здійснити усунення таких недоліків.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці з 05.05.2025 по 16.05.2025, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 поновлено Заступнику керівника Київської обласної прокуратури пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 16.09.2024 у справі № 911/2226/24. Відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, розгляд якої призначено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 06 червня 2025 року.
Службовою запискою головуючого судді та розпорядженням Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1965/25 від 20.08.2025, у зв`язку з перебування судді Козир Т.П. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/2226/24.
Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2025 апеляційну скаргу у справі № 911/2226/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2025 апеляційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.09.2024 у справі № 911/2226/24 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.
Поліська селищна рада та Товариство з обмеженою відповідальністю «Світанок Полісся» правом, передбаченим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), не скористалися, відзив на апеляційну скаргу не надали.
Разом із цим, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина 3 статті 263 ГПК України).
Нормами п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України передбачено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові).
Згідно з ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення (виклику) учасників справи
Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною 1 статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 3, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, заступник керівника Київської обласної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Поліської селищної ради (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок Полісся» (відповідач - 2), в якій просив:
- усунути перешкоди власнику - державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 10,25 га з кадастровим номером 3223588000:05:002:0002, шляхом визнання рішення Радинської сільської ради Поліського району від 15.07.2020 №837-52-VII недійсним;
- усунути перешкоди власнику - державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування рішення державного реєстратора індексний номер 53195595 від 20.07.2020 про державну реєстрацію права власності за Радинською сільською радою на земельну ділянку з кадастровим номером 3223588000:05:002:0002 із припиненням речових прав щодо неї;
- усунути перешкоди власнику - державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 3223588000:05:002:0002, шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, який укладено 15.07.2020 між Радинською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Світанок Полісся»;
- усунути перешкоди власнику - державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 3223588000:05:002:0002 у Державному земельному кадастрі.
Вирішити питання щодо розподілу судового збору.
Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі, судом першої інстанції встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 162, 164, 172 ГПК України, у зв`язку з чим на підставі ст. 174 ГПК України ухвалою суду від 26.08.2024 позовну заяву залишено без руху та запропоновано прокурору зазначити  правильне місцезнаходження відповідача-2, а також надати до суду: 
- докази направлення відповідачу-2 копії позовної заяви з усіма доданими до неї документами;
- інформацію щодо наявності або відсутності у позивача, відповідача-1 та відповідача-2 електронних кабінетів; 
- перелік, доданих до позовної заяви документів;
- інформацію щодо наявності у прокурора або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви;
- пояснення чи доповнення до позовної заяви із зазначенням доказів, що підтверджують наведені у позові обставини, та обставин, якими прокурор обґрунтовує свої вимоги.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху від 26.08.2024 надійшла заява прокурора з додатками, у якій зазначено правильне місцезнаходження відповідача-2, надано докази направлення відповідачу-2 копії позовної заяви з усіма доданими до неї документами; зазначено інформацію щодо наявності у позивача, відповідача-1 та відповідача-2 електронного кабінету та інформацію щодо наявності у прокурора або іншої особи оригіналів письмових доказів. 
Крім того, у вказаній заяві прокурором зазначено перелік документів доданих до позовної заяви.
Враховуючи часткове виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 26.08.2024, місцевий господарський суд, дійшов висновку про повернення позовної заяви у зв`язку з частковим усуненням недоліків, оскільки прокурором не було надано пояснень з посиланням на докази, які підтверджують наявність у Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» права постійного користування земельною ділянкою щодо якої подано позов, а також не зазначено частини статті 203 Цивільного кодексу України, яка є підставою для визнання договору оренди землі від 15.07.2020 недійсним.
Крім того, за висновком суду першої інстанції, неточності, допущені прокурором у переліку додатків до позовної заяви, є підставою для повернення позову.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За приписами ч.ч. 1, 2, 3, 5, 7 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.
Відповідно до частини 1 статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Згідно з положеннями статей 2, 4, 5 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Отже задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем відповідно до вимог процесуального законодавства обставин щодо наявності в нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду наведена в постанові від 09.10.2018р. у справі №910/2062/18).
Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 16.10.2019 року у справі № 525/505/16-ц).
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 31.10.2019р. у справі № 916/1134/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19, від 02.04.2020 у справі № 910/7160/19, від 01.07.2021 у справі № 910/7029/20).
Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 233/3516/18-ц, від 07.04.2021 у справі № 910/1255/20 та від 21.04.2021 у справі № 904/5480/19.
Таким чином, суд встановлює наявність або відсутність порушеного або оспорюваного права заявника та можливість його захисту в обраний спосіб під час розгляду справи по суті (при вирішенні спору) і відсутність (недоведеність) наявності у позивача відповідного права (охоронюваного законом інтересу), як і неналежність способу захисту є однією із самостійних підстав для прийняття рішення про відмову у позові.
Водночас, відкриття провадження у справі регламентовано нормами глави 2 розділу ІІІ ГПК України, які не наділяють суд повноваженнями при вирішенні питання про відкриття провадження у справі давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, належності, допустимості та достатності доказів, на які посилається позивач у позовній заяві, визначати належних учасників справи.
Ці питання мають вирішуватись на інших стадіях господарського процесу.
Із положень п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України в поєднанні з вимогами ст. ст. 4, 13, 14, 74 цьогоКодексу випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до господарського суду, має зазначити в позовній заяві, яка особа порушила її права чи інтереси, яким чином відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.
Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.09.2024 у справі № 990/220/24 звернула увагу, що закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.
Зміст та обсяг порушеного права і виклад обставин, якими воно підтверджується, у кожному конкретному випадку можуть бути різними, але разом із цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних з визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.
Водночас, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачу.
Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Варто також наголосити, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях судового процесу.
Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу, оскільки розгляд і вирішення справ в господарських судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31.08.2023 у справі №990/114/23 суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не може вдаватися до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів.
Таким чином, суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку доказам, обраному позивачем способу захисту порушеного права та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позаяк після відкриття провадження у справі суд першої інстанції в разі наявності підстав, визначених господарським процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засіданні, у якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 177 ГПК України, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо.
Натомість, залишаючи без руху позовну заяву з підстав незазначення доказів, якими підтверджується наявність у ДП «СЛП «Київоблагроліс» права постійного користування спірною земельною ділянкою, суд першої інстанції фактично вдався до встановлення обставин справи та оцінки наданих прокурором доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Крім того, апеляційний господарський суд наголошує, що суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно здійснити правову кваліфікацію спірних правовідносин. Такий підхід є сталим та знайшов відображення, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження 12-15гс19, пункт 7.43) від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19, пункти 81, 83, 84), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 95), від 22.10.2022 у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21, пункт 102), від 27.11.2024 у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23, пункт 221).
Принцип jura novit curia («суд знає закони»), зокрема, полягає у тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum dabo tibi ius).
Неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.
Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно залишив позовну заяву без руху, а в подальшому повернув її у зв`язку з неусуненням недоліків, зазначивши, що у заяві відсутнє посилання на частину ст. 203 Цивільного кодексу України, яка є підставою для визнання договору оренди земельної ділянки від 15.07.2020 недійсним.
Суд апеляційної інстанції також не погоджується з висновком суду першої інстанції про неусунення прокурором недоліків позовної заяви в частині зазначення переліку доданих до позовної заяви документів, оскільки у заяві, яка подана на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, прокурором перелічено документи, які були додані до заяви, і допущено помилки у переліку щодо зазначення дати та номеру рішення Радинської сільської ради та дати договору оренди земельної ділянки, не є підставою для повернення позовної заяви у розумінні ст. 174 ГПК України.
Європейський суд з прав людини вказав, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Shishkov v. Russia). Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.
Враховуючи вищенаведене у сукупності, Північний апеляційний господарський суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача (прокурора) на доступ до правосуддя, гарантованого йому національним та європейським законодавством.
За таких обставин судова колегія вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції передчасно повернув прокурору позовну заяву з підстав неусунення недоліків позовної заяви.
Отже, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви та направлення справи до цього суду для продовження розгляду.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала, що оскаржується - скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 240, 255, 267 - 271, 273, 275, 280 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:
1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.09.2024 у справі №911/2226/24 - задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 16.09.2024 у справі №911/2226/24 - скасувати.
3. Матеріали справи №911/2226/24 передати на розгляд суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України. 

Головуючий суддя                                                            А.О. Мальченко 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                А.І. Тищенко