ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/1682/23
Номер провадження 22-ц/818/1327/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року                                                 м. Харків
 
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,
представника відповідача адвоката Терещука С.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2024 року в складі судді Крівцова Д.А. по справі № 643/1682/23 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі – МТСБУ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.
Позов мотивовано тим, 10 жовтня 2020 року о 15:00 год. в м. Харкові відповідач на перехресті вул. Немишлянської та Велозаводської, керуючи транспортним засобом «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, виїжджаючи з другорядної дороги, не надав перевагу в русі транспортному засобу «HYUNDAI», державний номерний знак НОМЕР_2 , допустив з ним зіткнення та в подальшому наїзд на транспортний засіб «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 січня 2021 року у справі № 645/7296/20, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вказаній ДТП. 
Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП застрахована не була.
02 серпня 2021 року МТСБУ відшкодовано власнику автомобіля «HYUNDAI», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 130000,00 грн.
Посилаючись на вказані обставини, МТСБУ просило стягнути вказане страхове відшкодування в порядку регресу, витрати на проведення оцінки заподіяної майнової шкоди в розмірі 1750,00 грн та судовий збір.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2024 року позовні вимоги МТСБУ задоволено частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ грошові кошти в розмірі 130000,00 грн та 2448,35 грн судового збору.
В іншій частині позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що МТСБУ в силу вимог статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило регламентну виплату потерпілій у ДТП особі. Зважаючи, що відповідач на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, МТСБУ має право зворотної вимоги у порядку частини 1 статті 1191 ЦК України. 
Між тим, зважаючи, що до складу витрат, що відшкодовуються страховиком (МТСБУ) та які можуть бути стягнуті в порядку регресу, не входять витрати на аварійного комісара та експерта або залучення іншої юридичної особи (страхової компанії), підстави для стягнення витрат на проведення оцінки відсутні.
На вказане судове рішення 12 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Терещук Сергій Сергійович, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення страхового відшкодування та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 19 липня 2021 року не є належним доказом розміру матеріальної шкоди, оскільки складений неналежною особою, яка не є експертом та з порушенням вимог чинного законодавства.
Оскільки протокол огляду автомобіля було сформовано невірно, повноцінні фото відсутні, тому всі подальші докази є недопустимими.
05 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» МТСБУ подано відзив на апеляційну скаргу, в якому бюро просило рішення суду залишити без мін.
Відзив мотивовано тим, що відповідачем не надано доказів на спростування розміру збитків, визначених Звітом № SOS_-210618-223846 від 19 липня 2021 року.
У разі незгоди з визначеним розміром збитків, відповідач не позбавлений був можливості надати свій звіт про оцінку вартості (розміру) заподіяного збитку.
16 жовтня 2024 року оцінювач ОСОБА_3 був викликаний до судового засідання для надання пояснень по складеному ним звіту, відповідно до яких форма протоколу є стандартною та передбачає можливість його підписання як експертом, так і оцінювачем, у зв`язку з чим Звіт про вартість (розмір) заподіяного збитку від 19 липня 2021 року складено належною особою, а саме - оцінювачем, який має відповідну кваліфікацію та повноваження. 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції витребувано оригінали фотокарток пошкодження автомобіля, доданих до протоколу технічного огляду № 302/21 від 25 червня 2021 року, проте фотокартки є лише у цифровому форматі, в паперовому вигляді фотокартки не друкуються і не зберігаються. 
У судове засідання апеляційного суду представник Моторного (транспортне) страхового бюро України та ОСОБА_1 не з`явилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 26 червня 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників: 
Моторне (транспортне) страхове бюро України отримало 28 січня 2025 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.35). 
ОСОБА_1 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (т. 2, а.с.45-46), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (т. 2, а.с.37). 
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача адвоката Терещука С.С., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України). 
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 10 жовтня 2020 року о 15:00 год. в м. Харкові на перехресті вул. Немишлянської та Велозаводської, керуючи транспортним засобом «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, виїжджаючи з другорядної дороги, не надав перевагу в русі транспортному засобу «HYUNDAI», державний номерний знак НОМЕР_2 , допустив з ним зіткнення та в подальшому наїзд на транспортний засіб «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 січня 2021 року у справі № 645/7296/20, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (том 1, а.с. 6-8, 9-16). 
Цивільна правова відповідальність водія транспортного засобу «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 на час ДТП застрахована не була.
07 червня 2021 року власник «HYUNDAI», державний номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату відшкодування (том 1, а.с. 17, 22). 
Згідно з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10 жовтня 2020 року, під час огляду транспортних засобів у автомобіля «HYUNDAI» виявлені такі пошкодження: деформація кришки капоту, лівих крил, бамперів, кришки багажника, розбиття лівих фар (том 1, а.с. 30-35). 
Наказом МТСБУ від 02 серпня 2021 року вирішено виплатити ОСОБА_2 130 000,00 грн відшкодування за шкоду, заподіяну в результаті ДТП, номер справи 76667, про що останньому повідомлено листом від 03 серпня 2021 року (том 1, а.с. 44).
Згідно з платіжною інструкцією № 1102299 03 серпня 2021 року вказана сума перерахована ОСОБА_2 (а.с. 45).
03 серпня 2021 року МТСБУ запропоновано ОСОБА_1 в добровільному порядку компенсувати позивачу витрати в розмірі 130 000,00 грн (том 1, а.с. 46).
Згідно із звітом SOS-210618-223846 від 19 липня 2021 року, складеним оцінювачем ОСОБА_4 , вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «HYUNDAI», державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату оцінки становить 493741,95 грн (том 1, а.с. 47-79).
За виконання вказаного звіту позивачем сплачено 1750,00 грн (том 1, а.с. 80).
Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).
Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним  та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно із частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Тобто в силу презумпції завдавача шкоди відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 ЦК України).
Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
03 серпня 2021 року МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій у ДТП особі. Відповідач на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що МТСБУ в силу вимог статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право зворотної вимоги у порядку частини 1 статті 1191 ЦК України. 
Заперечення відповідача про необґрунтованість розміру збитків, що визначені позивачем суд не приймає до уваги з огляду на таке. 
Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Відповідач в силу частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України не надав доказів на противагу поданого позивачем звіту № SOS_-210618- 223846 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 19 липня 2021 року щодо іншої вартості відновлювального ремонту. Матеріали справи не містять експертного дослідження, виконаного в порядку статті 103 ЦПК України або на підставі ухвали суду, відповідне клопотання відповідачем не заявлялось ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.
Звіт № SOS_-210618- 223846 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 19 липня 2021 року, виконаний оцінювачем, що має відповідну кваліфікацію, а саме за програмою базової підготовки за напрямом оцінки майна: «Оцінка об`єктів в матеріальній формі» та спеціалізацією в межах напряму: «Оцінка колісних транспортних засобів» та підписано електронним цифровим підписом.
Доказів порушення оцінювачем вимог чинного законодавства при складані звіту, що вплинули на результати оцінки, матеріали справи не містять.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 01 липня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді                                                         О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова