ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2025 року
м. Київ
справа № 606/2340/23
провадження № 51 - 812 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
представника потерпілої ОСОБА_6          адвоката ОСОБА_7 ,
засудженого                                                          ОСОБА_8 ,
його захисника                                                     адвоката ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене
до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023210000000561
від 26 серпня 2023 року, щодо
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пологи Запорізької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ст. 152 ч. 4 КК України,
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 серпня
2024 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області 16 серпня
2024 року  ОСОБА_8 засуджено за ст. 152 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Прийнято рішення щодо речових доказів, процесуальних витрат і заходів забезпечення кримінального провадження.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_8 в ніч на 11 серпня 2023 року за обставин, детально викладених у вироку суду, в будинку АДРЕСА_1 зґвалтував малолітню ОСОБА_6 , 2017 року народження.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишено
без задоволення, а вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області 16 серпня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, та короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вищезазначені судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Зазначає, що місцевий суд обґрунтував вирок недопустимими доказами - протоколом аудіоконтролю від 07 жовтня 2023 року, згідно з яким зафіксовано самообмову ОСОБА_8 унаслідок тиску та провокації під час його утримання в ІТТ; свідченнями лікаря гінеколога ОСОБА_10 , яка не була учасником кримінального провадження.
Вказує, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 ч. 4
КК України, оскільки факт проникнення в тіло малолітньої потерпілої
не підтверджується висновком судово-медичної експертизи від 04 вересня
2023 року № 746. При цьому суд в обґрунтування своїх висновків безпідставно послався на консультативний висновок лікаря гінеколога від 26 серпня 2023 року, який був предметом дослідження під час проведення зазначеної вище судово-медичної експертизи, чим допустив суперечності.
Вважає, що апеляційний суд не звернув увагу на зазначені доводи та вказані процесуальні порушення, не усунув їх і не надав вичерпних відповідей на доводи апеляційної скарги захисника, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурор, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій,
ОСОБА_11 просить залишити її без задоволення через необґрунтованість наведених захисником доводів.
Від інших учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило.
Учасників судового провадження належним чином повідомлено про час та місце касаційного розгляду, заяв про відкладення касаційного розгляду від учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання, не надійшло.
Від законного представника потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_12 надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.
Позиції учасників судового провадження
Захисник і засуджений у судовому засіданні підтримали касаційну скаргу, вважали її обґрунтованою та просили задовольнити.
В судовому засіданні прокурор і представник потерпілої вважали касаційну скаргу необґрунтованою та просили залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального
та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу,
та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Обставини щодо невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення якій дано
в ст. 411 КПК України та на що є посилання в касаційній скарзі, не є відповідно
до вимог ст. 433 ч. 1, ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались зазначених вимог закону.
Суд першої інстанції на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 ч. 4 КК України, тобто
у зґвалтуванні особи, яка не досягла чотирнадцяти років, послався на такі докази:
-       показання ОСОБА_8 , який не заперечував, що в ніч на 11 серпня 2023 року спав в одному ліжку з малолітньою двоюрідною сестрою ОСОБА_6 , зазначивши, що не чіпав її і ніяких дій щодо неї не робив;
-       показання малолітньої потерпілої ОСОБА_6 про те, як ОСОБА_8 зґвалтував її, про що вона розказала бабусі та мамі. Крім того, в суді потерпіла
показала на ляльці рухи, які здійснював щодо неї ОСОБА_8 ;
-       показання законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_12 про те, як вона від дитини дізналася про обставини зґвалтування. Пізніше ОСОБА_8 казав їй, що це було один раз, вибачався
і просив не звертатись у поліцію. Також законний представник малолітньої потерпілої  повідомила про погіршення психологічного стану дитини після цих подій;
-       показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про те,
як в одну із ночей влітку 2023 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 спали в одному ліжку, після чого свідки дізнались про вчинене останнім кримінальне правопорушення щодо малолітньої. Свідок ОСОБА_13 також повідомила,
що чула розмову між ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , під час якої останній просив тітку, щоб вона не писала заяву в поліцію, запевняв, що піде в армію або працювати, а свідок ОСОБА_14 зазначила, що коли почала з`ясовувати у ОСОБА_8 чи було у нього щось з дитиною, останній зізнався,
що було один раз. Свідок ОСОБА_15 чув як тієї ночі дитина скрикнула;
-       протокол огляду місця події від 26 серпня 2023 року, згідно з яким оглянуто домогосподарство АДРЕСА_1 , де виявлено
та вилучено постіль і чоловічий одяг;
-       консультативний висновок від 26 серпня 2023 року лікаря гінеколога КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» ТОР ОСОБА_10 
і її пояснення в суді щодо проведення огляду та виявлення на статевих органах малолітньої ОСОБА_6 гіперемії (набряку), що є нетиповим для дітей цього віку; 
-       висновок судово-медичної експертизи від 04 вересня 2023 року № 746, згідно з яким ушкоджень чи особливостей у ділянці зовнішніх статевих органів
і відхідника в малолітньої ОСОБА_6 не виявлено та показання експерта ОСОБА_16 про неможливість проведення детального дослідження через виражене напруження м`язів тазового дна й негативізм дитини, про що експерт зазначила в дослідній частині висновку;
-       висновок судово-психіатричної експертизи від 28 вересня 2023 року № 625 про те, що малолітня ОСОБА_6 може правильно сприймати фактичну сторону подій, давати про них адекватні показання. Характер і значення вчинених з нею дій дитина не розуміла з огляду на вікові особливості. Загальний психологічний розвиток ОСОБА_6 відповідає її віку, вона
не схильна до підвищеного фантазування;
-       протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіоконтроль особи від 07 жовтня 2023 року, згідно з яким встановлено зміст розмов ОСОБА_8 , зокрема щодо обставин вчиненого ним злочину, з іншими особами під час перебування в ІТТ № 1 (м. Бережани) ГУНП в Тернопільській області та в Державній установі «Чортківська установа виконання покарань (№ 26)».
-       висновок судово-психіатричної експертизи від 26 вересня 2023 року № 619 про те, що ОСОБА_8 у період інкримінованого йому злочину та на час проведення дослідження психічними захворюваннями чи тимчасовими розладами психічної діяльності не страждав і не страждає, міг та може усвідомлювати свої дії і керувати ними, не потребує застосування примусових заходів медичного характеру;
-       акт огляду від 26 вересня № 341 про те, що в ОСОБА_8 наркологічних захворювань не виявлено.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази
у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов
до обґрунтованого висновку про вчинення  ОСОБА_8 інкримінованого
йому кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії
за ст. 152 ч. 4 КК України. При цьому всім наявним доказам, суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності,
а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
У цьому кримінальному провадженні не було свідків - безпосередніх очевидців відповідних дій ОСОБА_8 щодо малолітньої потерпілої, з огляду на що суд першої інстанції ретельно перевірив і проаналізував показання ОСОБА_6 , які вона надавала у судовому засіданні в режимі відеоконференції із залученням психолога Центру захисту та соціально-психологічної підтримки у процесі правосуддя дітей,
які постраждали або стали свідками насильства (модель Барнахус), в присутності психолога Центру соціальних послуг Теребовлянської міської ради й законного представника. За результатом проведеного допиту суд першої інстанції переконався, що малолітня потерпіла чітко розповіла, які дії вчиняв щодо неї
ОСОБА_8 , та показала їх на ляльці, у зв`язку із чим суд дійшов висновку,
що потерпіла, з урахуванням її віку, повідомляла саме про зґвалтування. При цьому місцевий суд не встановив підстав для сумнівів у правдивості показань
ОСОБА_6 , врахувавши, що згідно з висновком судово-психіатричної експертизивід 28 вересня 2023 року № 625 вона не схильна до підвищеного фантазування, здатна правильно сприймати, запам`ятовувати й відтворювати обставини,
що мають значення у справі та давати щодо них адекватні показання.
Водночас місцевий суд дав оцінку показанням свідка ОСОБА_14 та законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_12 , які першими дізналися від дитини про обставини вчиненого щодо неї злочину.
Показання потерпілої, зазначених вище та інших свідків суд першої інстанції визнав послідовними й такими, що узгоджуються між собою, не містять суперечностей. Будь-яких підстав для недовіри показанням вказаних осіб суд першої інстанції також не встановив. Суд оцінив показання свідків у сукупності з іншими доказами відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
У вироку місцевий суд обґрунтовано надав оцінку як консультативному висновку
від 26 серпня 2023 року лікаря гінеколога КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» ТОР ОСОБА_10 , так і висновку судово-медичної експертизи
від 04 вересня 2023 року № 746, які відповідно до положень ст. 84 ч. 2 КПК України є самостійними процесуальними джерелами доказів.
Як убачається з висновку від 04 вересня 2023 року № 746, під час проведення цієї експертизи експерт досліджував консультативний висновок від 26 серпня 2023 року КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня». Усупереч доводам захисника, чинний кримінальний процесуальний закон не містить положень,
які б у випадку вивчення експертом під час проведення експертизи певного документа забороняли суду його дослідження поряд із висновком зазначеного експерта та обґрунтування ними судового рішення.
На спростування доводів сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 ч. 4 КК України, оскільки згідно з висновком експерта № 746 не встановлено будь-яких ушкоджень
чи особливостей у ділянці статевих органів малолітньої ОСОБА_6 , суд першої інстанції зазначив, що обставини, які інкримінуються ОСОБА_8 , відбувалися у ніч на 11 серпня 2023 року, огляд потерпілої судово-медичним експертом відбувся
28 серпня 2023 року, тобто зі спливом часу після неправомірних дій ОСОБА_8 
і на кілька днів пізніше огляду ОСОБА_6 лікарем гінекологом КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» ТОР ОСОБА_10 , який був проведений 26 серпня 2023 року й за результатом чого у потерпілої були виявлено гіпермію на статевих органах.
З огляду на вказане, місцевий суд дійшов висновку, що відсутність видимих пошкоджень на статевих органах потерпілої на час проведення експертизи № 746 не суперечить її показанням про те, що вона відчувала біль при вчиненні відповідних дій ОСОБА_8 , оскільки больові відчуття не завжди пов`язані з виникненням тілесних ушкоджень. За таких обставин суд констатував, що вказаний висновок експерта не спростовує факту проникнення у тіло неповнолітньої потерпілої, врахувавши, що для кваліфікації за ст. 152 КК України достатньо встановити вчинення особою дій сексуального характеру, пов`язаних з проникненням у тіло іншої особи.
Надаючи оцінку зазначеному висновку експертизи, суд першої інстанції врахував і показання експерта ОСОБА_16 щодо неможливості проведення детального дослідження статевих органів дитини через виражене напруження м`язів тазового дна й негативізм дитини, про що зазначено в дослідній частині висновку.
Що стосується доводів захисника про неможливість проведення допиту лікаря гінеколога ОСОБА_10 , оскільки вона не залучалася до справи як спеціаліст,
то місцевий суд першої інстанції зазначив, що вказана особа була викликана до суду для надання пояснень з приводу складеного нею як лікарем консультативного висновку. Цей висновок був долучений до матеріалів досудового розслідування, доступ до нього було надано стороні захисту під час виконання вимог ст. 290
КПК України. 
З журналу судового засідання від 11 березня 2024 року вбачається, що ОСОБА_10 надавала пояснення як спеціаліст. Положення статей 71, 360 КПК України не передбачають особливого порядку залучення до кримінального провадження спеціаліста, у зв`язку з чим посилання захисника на те, що ОСОБА_10 
не є учасником кримінального провадження є безпідставними.
Необґрунтованими є і твердження захисника про те, що вказаний вище консультативний висновок може трактуватись як висновок спеціаліста в розумінні положень ст. 298-1 КПК України, оскільки зазначений доказ досліджений
та оцінений судом як документ відповідно до статей 84, 94 КПК України.
Доводи захисника про недопустимість використання у кримінальному провадженні результатів негласних слідчих (розшукових) дій (далі - НСРД) у вигляді аудіоконтролю ОСОБА_8 , що призвело до порушення його права на захист, оскільки він фактично був допитаний без повідомлення про право відмовитися давати показання і не відповідати на запитання є безпідставними.
Оцінюючи вказаний доказ суд першої інстанції виходив з того, що за змістом
ст. 7 ч. 1 п. 11, ст. 18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення
у вчиненні нею кримінального правопорушення. Кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права. Тобто, під самовикриттям розуміються дії особи, яка самостійно надає відповідним органам пояснення щодо скоєного нею протиправного діяння.
У той же час НСРД - це сукупність організаційних, практичних прийомів, у тому числі із застосуванням технічних засобів, які дозволяють у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, отримати інформацію
про злочин або особу, яка його вчинила, без її відома.
Відповідно до ст. 258 ч. 4 п. 1, ст. 260 ч. 1 КПК України аудіо-, відеоконтроль особи
є різновидом втручання у приватне спілкування, тобто доступом до змісту спілкування за умови, що його учасники мають достатні підстави вважати таке спілкування приватним. Означене втручання проводиться без відома особи, якщо
є достатні підстави вважати, що її розмова або інші звуки, рухи, дії, пов`язані
з її діяльністю або місцем перебування тощо, можуть містити відомості, які мають значення для досудового розслідування. Метою аудіоконтролю є спостереження
за діями та розмовами особи (шляхом прослуховування та фіксації розмов)
у будь-якому місці перебування, незважаючи на те, що це місце є його власністю
чи він там тимчасово перебуває, для отримання інформації, яка має значення для досудового розслідування. У межах строку дії ухвали про надання дозволу
на проведення аудіо-, відеоконтролю особи ця НСРД може проводитися
як безперервно, так і епізодично. Такі НСРД можуть бути здійснені у кримінальному провадженні після внесення відомостей до ЄРДР, обмежень щодо їх застосування до осіб, затриманих за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, немає.
Натомість допит - це слідча (розшукова) дія, що проводиться із заздалегідь визначеною метою, для одержання певної, а не будь-якої інформації, тобто її змістом є одержання показань від особи, яка володіє відомостями, що мають значення для розслідуваного кримінального правопорушення. Допит проводиться за місцем проведення досудового розслідування або в іншому місці за погодженням
із особою, яку мають намір допитати, і, як правило, складається з вільної розповіді про обставини, що стосуються предмета допиту, та відповідей на запитання, а особа, яка проводить допит, тримає ініціативу в своїх руках.
У цьому кримінальному провадженні НСРД (аудіоконтроль особи) проводилися
на підставі ухвали слідчого судді в приміщеннях ізолятора тимчасового тримання та установи виконання покарань, а зафіксоване спілкування ОСОБА_8 з іншими особами, що також там перебували, мало ознаки приватного в розумінні статей 258, 260 КПК України.
Жодних відомостей, які б свідчили, що під час НСРД ОСОБА_8 було допитано щодо обставин, за якими надалі йому було висунуто обвинувачення, немає. Зафіксовані
в протоколах проведення НСРД розмови відбувались між ОСОБА_8 
і невстановленими особами, які також перебували у камерах відповідних установ.
Оцінивши зміст розмов ОСОБА_8 , зафіксованих під час проведення НСРД, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що ці розмови були вільними,
без примусу або обману з боку будь-яких осіб, ОСОБА_8 на власний розсуд спілкувався зі співрозмовниками на різні теми, зокрема добровільно розповів
про події, які мали місце в ніч на 11 серпня 2023 року, а тому повідомлені ним відомості не є показаннями і у зафіксованих розмовах ознаки його допиту відсутні. Водночас суд урахував, що перед НСРД з ОСОБА_8 орган досудового розслідування уже встановив відповідні обставини за результатами допиту малолітньої потерпілої та свідків, тобто озвучена ним під час аудіоконтролю інформація не була новою, а лише підтверджувала раніше встановлені обставини. Тобто результати аудіоконтролю не є єдиним або визначальним доказом винуватості ОСОБА_8 , який місцевий суд дослідив та оцінив у сукупності з іншими доказами. Також суд урахував, що ОСОБА_8 не заперечував факту та змісту цих розмов.
До того ж ОСОБА_8 при затриманні та під час вручення повідомлення про підозру в присутності його захисника, проведених перед поміщенням в ІТТ і проведенням НСРД, було роз`яснено всі права, зокрема право не свідчити проти себе. Суть зазначеної НСРД дії полягає саме у прихованому втручанні в особисте життя особи без повідомлення їй про це, тому посилання захисника на порушення права
ОСОБА_8 на захист у цьому випадку є безпідставними.
Оскільки НСРД у вигляді аудіоконтролю реалізовано у визначений процесуальним законом спосіб, у діях органу досудового розслідування не вбачається порушення прав ОСОБА_8 на свободу від самовикриття, немає підстав визнавати відомості, зафіксовані у відповідному протоколі, недопустимими доказами згідно зі статтями 86, 87 КПК України як такі, що отримані з істотним порушенням прав і свобод людини
та вимог кримінального процесуального закону.
За обставин цього кримінального провадження прослуховування розмов
ОСОБА_8 у приміщеннях ізолятора тимчасового тримання та установи виконання покарань було передбачено законом і втручання у його право на повагу
до приватного життя було виправданим у розумінні частини другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Беручи до уваги гарантії щодо допустимості проведення НСРД у вигляді аудіоконтролю і використання їх результатів у цій справі, не вбачається порушення прав та свобод людини гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами. 
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що вирок суду щодо ОСОБА_8 належним чином умотивований і відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив його доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, які аналогічні доводам касаційної скарги захисника, визнав їх безпідставними, мотивував своє рішення і зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд апеляційної інстанції розглянув апеляційну скаргу захисника з дотриманням положень ст. 405 КПК України і дійшов правильного висновку, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є обґрунтованим та вмотивованим.
За результатом апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції у своїй ухвалі надав обґрунтовані відповіді на всі доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, навів переконливі аргументи на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та належним чином мотивував своє рішення.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів
не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини
ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого
ст. 152 ч. 4 КК України, та правильність кваліфікації його дій.
Суди першої та апеляційної інстанцій дотрималися вимог статей 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог
КПК України.
Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8  цей стандарт доведення винуватості дотримано, оскільки за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і засуджений винний у його вчиненні.
При призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення і наслідки, що настали, відомості про особу обвинуваченого, який раніше
не судимий, у лікарів психіатра та нарколога на обліках не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, його вік, відсутність обставин,
які пом`якшують покарання, обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, та призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк
10 років, яке є мінімальним згідно із санкцією ст. 152 ч. 4 КК України.
Отже, покарання, призначене ОСОБА_8 , за своїм видом і розміром є необхідним
та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації, є адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами
для зміни чи скасування судових рішень, не виявлено.
За таких обставин, підстав для задоволення касаційної скарги захисника, скасування судових рішень щодо ОСОБА_8 і призначення нового розгляду в суді першої інстанції колегією суддів не встановлено.
Керуючись статтями 436, 438 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 серпня
2024 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 | ОСОБА_2 | ОСОБА_3