П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 серпня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/37494/24	

                                                                                                     Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.
                                                                                                                                Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
                    головуючого  –  Лук`янчук О.В.
                    суддів              –  Бітова А. І.
                                                    –  Ступакової І. Г. 
                    
розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                              В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Полтавській області №213050036328 від 25.10.2024 року щодо відмови у зарахуванні йому – ОСОБА_1 , страхового стажу перебування в лавах радянської армії в період з 18.11.1987 по 30.11.1989 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати до страхового стажу його – ОСОБА_1 , перебування в лавах радянської армії в період з 18.11.1987 по 30.11.1989 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії йому - ОСОБА_1 , з урахуванням страхового стажу в період з 18.11.1987 по 30.11.1989 року перебування в лавах радянської армії.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що оскільки підставою для зарахування спірного періоду є відомості, що підтверджуються трудовою книжкою. Оскільки основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка, яка містить необхідні записи про проходження військової служби, є безпідставним незарахування до страхового стажу спірного періоду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, – задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії по інвалідності №213050036328 від 25.10.2024 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №13996 від 18.10.2024 року про перерахунок пенсії по інвалідності, зарахувавши до його страхового стажу період проходження військової служби з 18.11.1987 по 30.11.1989 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що аналіз наданої ОСОБА_1 заяви від 18.10.2024, щодо врахування до страхового стажу періоду проходження військової служби з 18.11.1987 по 30.11.1989 на підставі військового квитка НОМЕР_1 від 22.10.1987 та довідки №4/2/1907 від 18.10.2024 свідчить про відсутність права на перерахунок пенсії, оскільки дата видачі військового квитка виправлена, дата зарахування на військову службу дописана іншим чорнилом, після запису про звільнення відсутня печатка, підставою видачі довідки зазначено військовий квиток НОМЕР_1 від 22.10.1987, а не первинні документи.
Апелянт вказує, що позивачем до заяви від 18.10.2024 трудову книжку не було надано, про що свідчить розписка-повідомлення про прийняття заяви та документів. ГУ ПФУ в Полтавській області вважає, що рішення прийнято правомірно.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .
Сторонами не заперечується, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області та згідно з пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 від 18.01.2024 року отримує пенсію по інвалідності 3 групи загальне захворювання.
18.10.2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою №13996 щодо перерахунку пенсії по інвалідності, до заяви додавались копії паспорту, РНОКПП військового квитка НОМЕР_1 від 22.10.1987 та довідки №4/2/1907 від 18.10.2024.
Заяву №13996 від 18.10.2024 року за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ в Полтавській області та прийнято рішення №213050036328 від 25.10.2024 року, яким відмовлено у перерахунку пенсії, у зв`язку з відсутністю правових підстав.
Згідно з рішенням аналіз наданої ОСОБА_1 заяви від 18.10.2024, щодо врахування до страхового стажу періоду проходження військової служби з 18.11.1987 по 30.11.1989 на підставі:
військового квитка НОМЕР_1 від 22.10.1987, виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідчить про відсутність права на перерахунок пенсії, оскільки дата видачі військового квитка виправлена, дата зарахування на військову службу дописана іншим чорнилом, після запису про звільнення відсутня печатка;
довідки № 4/2/1907 від 18.10.2024, виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 свідчить про відсутність права на перерахунок пенсії, оскільки підставою видачі довідки зазначено військовий квиток НОМЕР_1 від 22.10.1987, а первинні документи.
Позивач, вважаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії №213050036328 від 25.10.2024 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені ГУ ПФУ в Полтавській області недоліки не спростовують відомості щодо періоду проходження позивачем військової служби, які наявні у військовому квитку НОМЕР_4 , а також містяться в трудовій книжці позивача.
Колегія суддів надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апелянта виходить з наступного.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з ст.1 Закону №1058-IV в редакції від 24.08.2024, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 
Статтею 98 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що перерахунок пенсій за віком, по перерахунок пенсії провадиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії у зв`язку з введенням у дію цього Закону (про стаж роботи, заробіток, сімейний стан та інші), то пенсія знову перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців перед поданням додаткових документів і не раніше ніж з дня введення в дію цього Закону. 
Як правильно встановив суд першої інстанції, позивач, вважаючи, що має право на зарахування до страхового стажу періоду військової служби, 18.10.2024 року звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою №13996 про перерахунок пенсії по інвалідності, за результатом розгляду якої за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Полтавській області прийнято оскаржуване рішення №213050036328 від 25.10.2024 року, згідно якого у заявника відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періоду проходження військової служби з 18.11.1987 по 30.11.1989 року. 
Стосовно неврахування пенсійним органом вищезазначеного періоду військової служби, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з ч.1 ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом першим Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) (в редакції від 28.09.2022 року) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування - є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пп. 1.1. п. 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
На період внесення записів до трудової книжки позивачки в рамках спірних періодів трудової діяльності діяла Інструкція №162, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993. З 29.07.1993 року по сьогодні діє Інструкція №58.
Згідно з п.1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.
Пунктом 2.1. Інструкції №162 встановлено, що заповнення трудових книжок і вкладишів до них виробляється на мові союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація, і офіційною мовою СРСР.
Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Сталою практикою Верховного Суду є посилання на дотримання суб`єктами владних повноважень положень законодавства, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
У постанові від 02.12.2021 по справі №263/9464/16-а Верховний Суд зазначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.).
Зазначена правова позиція відповідає усталеній практиці Верховного Суду у цій категорії справ.
У постанові від 20.01.2022 року у справі №591/7003/16а Верховний Суд вказує, що у касаційній скарзі відповідач заперечує проти зарахування до трудового стажу, який дає позивачці право на призначення пенсії на пільгових умовах, посилаючись на відсутність уточнюючих довідок.
У постановах від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17 та від 12.12.2019 у справі №423/405/17 Верховний Суд зазначив, що відповідно до ст.62 Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У постанові від 20.01.2022 року у справі №591/7003/16а 27 зазначено, що колегія суддів не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку у справі, що розглядається.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме, з трудової книжки позивача серії НОМЕР_5 , у ній містяться записи проходження військової служби з 18.11.1987 по 30.11.1989 року, отже вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу без надання уточнюючих документів. Підставою внесення запису №5 трудової книжки зазначено військовий квиток НОМЕР_1 .
Отже, трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_5 підтверджується спірний період проходження військової служби з 18.11.1987 по 30.11.1989 року.
Згідно з п. 6 Порядку №637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, розвідувальних органів, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.
З військового квитка НОМЕР_1 , виданого Суворовським районним воєнним комісаром Херсонської області 22.10.1987 року, вбачається, що ОСОБА_1 18.11.1987 року ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний на військову службу 18.11.1987 року, на підставі наказу МО СРСР 1989 р. №341 звільнений в запас в ІНФОРМАЦІЯ_4 30.11.1989 року. 
Апелянт зазначає, що період проходження військової служби військовий квиток НОМЕР_1 не підлягає врахуванню, оскільки дата його видачі виправлена, дата зарахування на військову службу дописана іншим чорнилом, а після запису про звільнення відсутня печатка.
Зазначені недоліки не спростовують відомості щодо періоду проходження позивачем військової служби, які наявні у військовому квитку НОМЕР_4 , а також містяться в трудовій книжці позивача.
Колегія суддів, як і суд першої інстанції вважає, що військовий квиток НОМЕР_1 є достатнім, належним та допустимим доказом проходження позивачем військової служби з 18.11.1987 по 30.11.1989 та був наданий пенсійному органу.
Таким чином, період проходження позивачем військової служби з 18.11.1987 по 30.11.1989 підлягає зарахуванню до страховго стажу позивача.
Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені ст.245 КАС України. Відповідно до п. 4 ч. 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коди ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на заявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норм) закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ГУ ПФУ в Полтавській області, приймаючи оскаржуване рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для перерахунку пенсії позивачу, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої ним заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення, яким відмовлено позивачу в перерахунку пенсії. 
Колегія суддів, як і суд першої інстанції, дійшла висновку, що рішення №213050036328 від 25.10.2024 року є протиправним та підлягає скасуванню. 
Також, суд першої інстанції правильно зазначив, що урахуванням дискреційних повноважень відповідача, позовні вимоги підлягають задоволенню та захисту шляхом: визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Полтавській області №213050036328 від 25.10.2024 та зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області (суб`єкта владних повноважень, яким прийнято оскаржуване рішення) повторно розглянути заяву позивача №13996 від 18.10.2024 року про перерахунок пенсії по інвалідності, зарахувавши до його страхового стажу період проходження військової служби з 18.11.1987 по 30.11.1989 року. 
Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України 
                                                                  Повний текст постанови складено та підписано 05 серпня 2025 року . 

Головуючий суддя:                                                                                  О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                       А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                       І. Г. Ступакова