Ухвала
Іменем України
14 серпня 2025 року
м. Київ
справа № 359/13919/24     
провадження № 61-9850ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,               Коротуна В. М.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Паламарчуком Дмитром Юрійовичем, на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 липня 2025 року у справі за позовом Бориспільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Бориспільської районної адміністрації Київської області до ОСОБА_1 , третя особа - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», про витребування земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2024 року в.о. керівника Бориспільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Бориспільської районної адміністрації Київської області звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Бориспільської районної адміністрації Київської області земельну ділянку площею 0,2000 га з кадастровим номером 3220886001:01:011:0195.
У квітні 2025 року Бориспільська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Бориспільської районної адміністрації Київської області звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 3220886001:01:011:0195, площею 0,2000 га, яка розташована на території Бориспільського району Київської області та належить відповідачу ОСОБА_1 .
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2025 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що в Державному реєстрі речових прав міститься запис про обтяження №45662933 від 07 грудня 2021 року, зі змісту якого вбачається, що ухвалою Печерського районного суду 
м. Києва від 22 листопада 2021 року (справа №757/62014/21-к) був накладений арешт на спірну земельну ділянку. Тому ОСОБА_1 позбавлений можливості відчужити вказану земельну ділянку у власність інших осіб, що свідчить про відсутність ризику невиконання можливого рішення суду про задоволення позову або утруднення захисту прав позивача.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 липня 2025 року апеляційну скаргу Бориспільської окружної прокуратури задоволено. 
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 3220886001:01:011:0195 площею 0,2 га, яка належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що земельна ділянка з кадастровим номером 3220886001:01:011:0195, яка є предметом спору, була відчужена три рази протягом майже двох років (з жовтня 2019 року по серпень 2020 року), а тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. 
28 липня 2025 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - Паламарчук Д. Ю. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 липня 2025 року. 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанцій не було враховано висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18, від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/10, у постановах Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі № 567/459/23, від 13 грудня 2023 року у справі № 522/21977/21. 
Крім того представник заявника вказує, що апеляційним судом досліджується і аналізується обставини щодо купівлі-продажу земельної ділянки, переходу її у власність третіх осіб, які не є учасниками справи, та законності формування ділянки поза межами строку перебування її у власності відповідача, тобто до набуття ділянки у власність відповідача. В оскаржуваній ухвалі підтверджено відсутність дій чи намірів на розпорядження земельною ділянкою. Крім того,  спірна земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності подружжя, оскільки договір купівлі-продажу укладався за згодою дружини покупця, а тому відповідач не є одноосібним власником. Ухвала апеляційного суду ґрунтується на припущеннях за відсутності в матеріалах справи жодних доказів на підтвердження підстав для застосування заходів забезпечення позову. 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову 
у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору. 
Частиною першою статті 150 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі
№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом спору у даній справі є витребування з незаконного володіння відповідача ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,2000 га з кадастровим номером 3220886001:01:011:0195, що знаходиться АДРЕСА_1 .
Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №420402763 від 31 березня 2025 року вбачається, що право власності на земельну ділянку площею 0,2000 га з кадастровим номером 3220886001:01:011:0195 зареєстровано за ОСОБА_1 .
В Державному реєстрі речових прав міститься запис про обтяження №45662933 від 07 грудня 2021 року, зі змісту якого вбачається, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року (справа №757/62014/21-к) був накладений арешт на земельну ділянку площею 0,2000 га з кадастровим номером 3220886 001:01:011:0195.
Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 3220886001:01:011:0195 площею 0,2 га, яка належить ОСОБА_1 , оскільки між сторонами справи виник спір щодо законності набуття права власності на вказане спірне нерухоме майно та невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Застосований вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_1 , оскільки майно залишається в його володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися ним обмежується на певний час.
Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою та на правильність висновків апеляційного суду не впливають.
Висновки суду апеляційної інстанції не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постановах на які посилається представник заявника у касаційній скарзі.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на судові рішення, якими вирішено процесуальне питання, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.
Керуючись статтями394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , подану адвокатом Паламарчуком Дмитром Юрійовичем, на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 липня 2025 року у справі за позовом Бориспільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Бориспільської районної адміністрації Київської області до ОСОБА_1 , третя особа - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», про витребування земельної ділянки.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:	М. Є. Червинська	
 	Є. В. Коротенко В. М. Коротун