ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/24160/24	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л. 	
Провадження № 22-ц/817/540/25 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Хома М. В., Храпак Н. М., 
розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/24160/24 апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2025 року (ухвалене суддею Дзюбичем В.Л., дату складення повного тексту не зазначено) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2024 року ОСОБА_3 (далі — позивачка), в інтересах якої діяла адвокат Парійчук Ю.Д., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі — відповідачка, апелянтка) про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири.
Позов обґрунтований тим, що 05 жовтня 2024 року з вини відповідачки відбулося затоплення квартири позивачки, про що складено відповідний Акт за участі Голови правління ОСББ, уповноваженого з водопровідної системи та каналізації будинку та співвласників будинку. Внаслідок затоплення залито коридор, ванну кімнату та кухню, частково вітальню, в деяких місцях намокли стіни, відшарувалась фарба на стінах та стелі, замокла підлога та корпусні меблі у коридорі, відбулося замокання дверей у кухні та ванній кімнаті, а також намокли вхідні броньовані металеві двері, що в майбутньому може призвести до їх корозії, чим завдана матеріальна шкода. З даного акту вбачається, що комісією підтверджено, що внаслідок незадовільного технічного обслуговування власницею квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 в її квартирі стався прорив водопроводу і затоплення квартири АДРЕСА_2 , що знаходиться поверхом нижче. Однак, відповідачкою акт не підписано у зв`язку із її відсутністю. Відповідачка відмовляється у добровільному порядку відшкодовувати завдану шкоду позивачці.
У зв`язку із викладеним позивачка просила суд стягнути із відповідачки шкоду, завдану залиттям квартири в розмірі 15045.00 грн та моральну шкоду в розмірі 5000.00 грн, вирішити питання судових витрат.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 15045.00 грн грошового відшкодування матеріальної шкоди та 5000.00 грн грошового відшкодування моральної шкоди, завданої залиттям квартири.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1211.20 грн сплаченого позивачем судового збору та 5800 грн сплачених позивачкою в якості оплати послуг за проведення незалежної оцінки витрат, які понесені внаслідок залиття квартири.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Лех М.Ю., подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що між завданою шкодою та діянням відповідачки відсутній будь-який причинно-наслідковий зв`язок. Зазначає, що ні у позовній заяві, ні у додатках до неї не встановлено, що саме стало причиною замокання квартири позивачки. Посилання на незадовільне технічне обслуговування власницею квартири АДРЕСА_1 та на прорив водопроводу ніякими доказами не підкріплено, враховуючи той факт, що акт складено через три дні після залиття та те, що квартиру відповідачки так оглянуто і не було. На думку сторони відповідача, усі висновки про дії ОСОБА_4 побудовані виключно на припущеннях позивачки та комісії, яка складала акт. Водночас, в даній справі питання про вину відповідачки взагалі не стояло, оскільки відповідачка не заподіювала шкоду, а тому і не повинна спростовувати свою вину у залитті квартири АДРЕСА_2 .
Крім того апелянтка вважає, що не заслуговує на увагу посилання на акт про затоплення квартири, оскільки він лише підтверджує факт затоплення водою житлових приміщень (квартир) та коридорів загального користування за адресою: АДРЕСА_3 , однак сам акт складено 08 жовтня 2024 року, тоді як затоплення, згідно інформації в акті, відбулося 05 жовтня 2024 року, що викликає сумніви в його достовірності. Також в акті не виключено можливість прориву трубопроводів, які належать до водопровідних систем загального користування.
Окрім цього, у відповідачки є зауваження до звіту про оцінку майна: на першій сторінці висновку вказано, що обстеження проводилося 09 жовтня 2024 ркоу, а оцінка виконана станом на 05 жовтня 2024 року. В той же час, дата огляду в акті огляду, складеному ФОП ОСОБА_5 - 05 жовтня 2024 року, що викликає сумніви в достовірності звіту про оцінку, оскільки в звіті зазначаються дві різні дати огляду.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди зазначає, що ОСОБА_4 не заподіювала жодної матеріальної шкоди позивачці, відтак відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.
У зв`язку з наведеним просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
30 квітня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Парійчук Ю.Д., надійшов відзив на апеляційну скаргу, який мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені апелянтом доводи є безпідставними, оскільки протирічать нормам діючого законодавства. Зазначила, що витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції орієнтовно можуть становити 6000 грн.
Згідно частини першої-третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи категорію та складність даної справи, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
ОСОБА_3 проживає в квартирі АДРЕСА_4 , яка належить їй на праві власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7).
За фактом залиття квартири ОСОБА_3 08 жовтня 2024 року комісією у складі Голови правління ОСББ Боб`юка М.М., уповноваженого з водопровідної системи та каналізації будинку ОСОБА_6 складено Акт №001, згідно якого 08 жовтня 2024 року комісією обстежена квартира АДРЕСА_4 , на предмет встановлення наслідків затоплення водою. Квартира АДРЕСА_2 загальною площею 59.50 м.кв. розташована на 5 поверсі 7- поверхового житлового будинку, 2018 року забудови, складається з двох кімнат, коридору, санвузла, кухні та лоджії.
Аварія трапилась 05 жовтня 2024 року внаслідок незадовільного технічного обслуговування власниками квартири АДРЕСА_1 , що знаходиться на 6 поверсі системи водопостачання. Факт прориву води та затоплення квартир та загальних коридорів встановлено власницею квартири АДРЕСА_2 в обід близько 14:40 год. 05 жовтня 2024 року затоплення квартири відбулось через міжповерхове перекриття та каналізаційні шахти, що є зафіксовано в фото- та відеоматеріалах. 05 жовтня 2024 року о 14:51 год було прийнято міри для усунення причини затоплення, а саме: перекриття водопроводу вхідного крану у поверховій водомірні на 6 поверсі до квартири АДРЕСА_1 , зібрання води, провітрювання та висушування затоплених приміщень на 5-му поверсі, усунуті причини затоплення. Також повідомлено власницю квартири АДРЕСА_1 про затоплення.
Внаслідок затоплення водою в квартирі АДРЕСА_2 було затоплено коридор, ванну кімнату та кухню, частково вітальню та завдана матеріальна шкода - в деяких місцях намокли стіни, відшарувалася фарба на стінах та стелі, замокла підлога та корпусні меблі у коридорі, відбулося замокання дверей у кухні та ванній кімнаті, а також намокли вхідні броньовані металеві двері, що в майбутньому може призвести до їх корозії. Внаслідок затоплення власниками квартири АДРЕСА_1 , що знаходиться поверхом вище, вода набралася в пустоти міжповерхового залізобетонного перекриття і поступово проникала в квартиру АДРЕСА_2 , завдаючи шкоди стінам та стелі. На стінах утворювалися пухирі розмірами 5x20, 53х11, 19x11, 66x6, 10x14 см, в яких набиралась вода, розмочуючи основу під фарбуванням та відклеюючи фарбу від основи стіни. На стелі проявились мокрі плями розмірами 4х1, 8x2, 4x1.5 см.
Також було затоплено коридори загального користування на 5 та 6 поверхах при вході в квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_6 , АДРЕСА_1 .
На 5-му поверсі затоплено шахту з водомірами до квартири АДРЕСА_2 та повністю замочено стіну входу в дану кватиру.
Не виключено, що вода зібралась у перекриттях та шахтах, тому наслідки можуть виявитись через кілька днів чи місяців. Вода (волога), яка потрапила у шахту та залізобетонне перекриття, може призвести до грибка та цвілі стін, стель квартири АДРЕСА_2 .
08 жовтня 2024 року комісією для підтвердження факту затоплення оглянуто квартиру АДРЕСА_7 , що знаходиться на 7 поверсі (протікань не виявлено) та квартиру АДРЕСА_2 , що знаходиться на 5 поверсі, у якій є явні сліди затоплення, описані вище. Підтверджено, що внаслідок незадовільного технічного обслуговування власницею квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 в її квартирі стався прорив водопроводу і затоплення квартири АДРЕСА_2 , що знаходиться поверхом нижче.
Фізичної можливості зайти у квартиру АДРЕСА_1 у комісії не було з причин відсутності власниці квартири АДРЕСА_1 , яка в телефонному режимі повідомила, що її немає і вона знаходиться за кордоном (а.с.9).
Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 401750153 від 31 жовтня 2024 року, відповідач ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_8 (а.с.8).
Згідно Звіту про оцінку майна будівельних матеріалів та робіт, які будуть виконані та використані для поточного ремонту кухні квартири після затоплення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , складеного СОД ФОП ОСОБА_5 , вартість об`єкта оцінки, визначена в рамках порівняльного підходу, складає 15045.00 гривень (а.с.11-21).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи апеляційний суд виходить з наступного.
Так, ст.ст.10, 151, 177, 178 ЖК України передбачений обов`язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.
Згідно з п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, у разі залиття квартири складається відповідний акт. Типова форма цього акту міститься у додатку № 4 до Правил.
Тобто, факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка, відповідно до укладеної угоди, є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка, відповідно до укладеної угоди, обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди, надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону є підстави для висновку, що власники квартири зобов`язані утримувати дане майно, у тому числі інженерно-технічне обладнання, у належному стані і своєчасно усувати недоліки у його роботі. Майнова шкода, завдана іншим особам у зв`язку з невиконанням таких обов`язків, підлягає відшкодуванню власником.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
Вказана стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо.
Такий обов`язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
У відповідності до роз`яснень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 27 травня 2021 року в справі № 761/12945/19.
Згідно з частинами першою-третьою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, вину у заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті.
Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_3 покликалася на те, що з вини ОСОБА_4 відбулося затоплення квартири позивачки, що зафіксовано актом затоплення квартири від 08 жовтня 2024 року.
У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що Актом №001 від 08 жовтня 2024 року, який складений комісією у складі Голови правління ОСББ Боб`юка М.М., уповноваженого з водопровідної системи та каналізації будинку ОСОБА_6 підтверджено факт того, що 05 жовтня 2024 року затоплення квартири АДРЕСА_4 , власником якої є ОСОБА_3 , відбулось внаслідок незадовільного технічного обслуговування квартири АДРЕСА_1 , що знаходиться на 6 поверсі системи водопостачання, власником якої є ОСОБА_4 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що акт затоплення квартири від 08 жовтня 2024 року відповідає вимогам, встановленим наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», оскільки в ньому наведені дата та місце складання, члени комісії, місце, де трапилось залиття, наслідки та причина залиття.
При цьому, ОСОБА_4 , яка є власником квартири АДРЕСА_1 , не підписала вказаний акт, хоча мала можливість особисто чи через представника висвітлити своє бачення ситуації, яка склалася, вказати у ньому свої зауваження, оскільки була повідомлена про факт затоплення в телефонному режимі.
Жодних доказів на противагу тверджень сторони позивача, сторона відповідача не надала, клопотань про проведення експертизи заявлено не було.
При цьому, не підписання акта відповідачем не впливає на його правильність, оскільки зворотного відповідачка не довела. Відтак, якщо власник квартири, у якій сталася аварійна ситуація, що спричинила залиття, не підписав письмовий акт обстеження, це не призведе до втрати таким документом юридичної сили, а отже й доказового значення для справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2018 у справі №753/20314/15.
Таким чином, апеляційний суд погоджується висновком місцевого суду, що факт залиття квартири АДРЕСА_4 , яка належить позивачці ОСОБА_3 , є належним чином зафіксованим та доведеним позивачем.
У матеріалах справи міститься Звіт про оцінку майна будівельних матеріалів та робіт, які будуть виконані та використані для поточного ремонту кухні квартири після затоплення, квартири АДРЕСА_4 , яким встановлена вартість ремонту квартири позивачки. При цьому, відповідачкою не спростовано та не доведено належними та допустимими доказами протилежного.
Встановлено, що власник житла зобов`язаний забезпечити справне функціонування водопровідної системи, сантехнічного обладнання, які знаходяться у його житловому приміщенні (квартирі), чого відповідачем зроблено не було, оскільки через незадовільне технічне обслуговування власниками квартири АДРЕСА_1 системи водопостачання відбувся факт прориву води та затоплення квартири позивача, а тому судом вірно стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 15045 грн відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок залиття квартири.
Також, при вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд правильно врахував конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, вину у заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до переконання, що моральна шкода в розмірі 5000 грн буде співмірна із перенесеними позивачкою моральними стражданням і переживанням, що вона зазнала у зв`язку із затопленням її квартири.
Доводи апелянта про те, що Звіт про оцінку майна будівельних матеріалів та робіт, які будуть виконані та використані для поточного ремонту кухні квартири після затоплення та Акт №001 від 08 жовтня 2024 року викликають сумніви в їх достовірності, колегія суддів відхиляє, оскільки стороною відповідача не надано жодного доказу на спростування оцінки розміру завданої шкоди, відсутні докази щодо проведення повторних оглядів з метою оспорювання причин залиття або їх наслідків.
Апеляційний суд зазначає, що в цивільних (господарських) справах стандартом доказування є «перевага доказів», стандарт також відомий як «баланс ймовірностей», де основним принципом є змагальність сторін, а суд виступає лише арбітром.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 14 грудня 2021 року у справі №917/2117/19.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Щодо вирішення питання про стягнення судових витрат.
Сторона позивача у відзиві на апеляційну скаргу зазначила орієнтовний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 6000 грн. Також, 12 травня 2025 року стороною позивача подано до апеляційного суд заяву про стягнення судових витрат в розмірі 5000 грн та долучено докази на підтвердження вказаного.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції позивачкою надано копію договору про надання професійної правничої допомоги від 31 жовтня 2024 року №б/н, акт виконаних робіт від 09 травня 2025 року (ознайомлення з апеляційної скаргою 1000 грн, подання відзиву на апеляційну скаргу 4000 грн), квитанцію до прибуткового касового ордера №06 від 09 травня 2025 року на суму 5000 грн.
Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем, в тому числі на професійну правничу допомогу, доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення шкоди, завданої залиттям квартири. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною, розглядалася без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у загальному розмірі 5000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідачки на корить позивачки понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанцій у розмірі 2500 грн.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2025 року — залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені за апеляційний розгляд даної справи, у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копiйок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України оскарженню не підлягає.

Реквізити учасників:
Позивач: ОСОБА_3 , проживає за адресом: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий                                                                        О.З. Костів
Судді:                                                                                М.В. Хома
                                                                                       Н.М. Храпак