РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 569/1517/25
Провадження № 22-ц/4815/908/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача – Шимківа С.С.,
суддів: – Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_2  – адвокатом Семенюк Зоряною Михайлівною на додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 квітня 2025 року (ухвалене у складі судді Харечка С.П.) за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення виконання грошового зобов`язання, –

в с т а н о в и в :

14 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав до Рівненського міського суду Рівненської області заяву про ухвалення додаткового рішення у справі за його позовом до  ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення виконання грошового зобов`язання.
Заяву обґрунтовував тим, що, за розгляд справи судом, він поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 45 000 грн, які просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь.
30 квітня 2025 року представником  ОСОБА_2 – адвокатом Семенюк З.М., подано заяву про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, у якій просила суд зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу і стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу у справі.
Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення виконання грошового зобов`язання задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.
Рішення мотивовано тим, що враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, із зазначенням справи для сторін, суд вважав завищеною оплату наданих послуг в розмірі 45 000 грн.
Не погоджуючись із додатковим рішенням місцевого суду, 12 травня 2025 року  ОСОБА_2 , через свого представника – адвоката Семенюк З.М. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 квітня 2025 року та ухвалити нове про стягнення з нього витрат на правничу допомогу у розмірі 3811 грн 15 коп. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки до стягнення з відповідача підлягає 16 958,07 грн боргу, тому сума витрат на правову допомогу, пропорційно задоволеним позовним вимогам, складає 3811 грн 15 коп.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства – відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.  
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу заявником надано: Договір про надання правничої допомоги №А/12-24 від 14.12.2024 р. укладений між адвокатом Солімчуком І.М. та ОСОБА_1 ; додатковий правочин до Договору про надання правничої допомоги №П/12-24 від 14.12.2024 року; рахунок №П/12-24 від 10.04.2025 року; платіжну інструкцію №55473626SB від 10.04.2025 року на суму 45000 грн, акт № П/12-24 про надання правничої допомоги/послуги від 10 квітня 2025 року (а.с. 56-61).
Тобто, представником відповідача надано всі необхідні документи, які передбачені ч. 3 ст. 137, ст. 141 ЦПК та в термін відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги про необхідність врахування, закріпленого у статті 141 ЦПК України принципу пропорційності розміру судових витрат, що підлягають до стягнення до задоволених позовних вимог заслуговують на увагу.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до ОСОБА_2 , заявляв позовних вимог на суму 245 406,83 грн (100 % позовних вимог), в той час як постановою Рівненського апеляційного суду від 24 липня 2025 року задоволено позов на суму 22 924,71 грн (9,3% позовних вимог).
Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено частково, до стягнення з ОСОБА_2 на його користь підлягають понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 185 грн - пропорційно задоволених позовних вимог.
Ураховуючи наведене, постановлене судом першої інстанції додаткове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у даній справі. 
Керуючись ст.ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_2  – адвокатом Семенюк Зоряною Михайлівною задовольнити частково.
Додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 квітня 2025 року скасувати.
Заяву  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення виконання грошового зобов`язання задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4185 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.
       
Хилевич С.В.