ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 742/1555/25                                                   Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Бездідько В.М.,                                                                                   
                                                                                                                                       Суддя-доповідач Кобаль М.І.      

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                             Кобаля М.І.,
суддів                                                      Бужак Н.П., Черпака Ю.К., 
при секретарі                                               Литвин С.В.
за участю:
представника відповідача:                    Яковенка М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 березня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - відповідач, Департамент) в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову серії 2KI №0000954718 від 04.04.2024 року, винесену головним спеціалістом інспектором з паркування другого відділу Денисюком І.П., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, за ч. 3 ст. 122 КУпАП, і накладено штраф у розмірі 680,00 грн.
Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 березня 2025 року зазначений позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні  позову відмовити в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, які з`явився у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення - скасувати, виходячи з наступного.
Згідно із п.4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є зареєстрованим власником транспортного засобу INFINITI Q50, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.
Відповідно до наданого позивачем витягу з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, 16.03.2024 року до реєстру були внесені дані щодо належного користувача транспортного засобу  - ОСОБА_2 , з дійсністю відомостей до 15.03.2025 року.
04.04.2024 року інспектором з паркування Денисюком І.П. відносно ОСОБА_1 винесена постанова серії 2KI №0000954718 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн за порушення п. 15.9 «г» ПДР України (зупинка ближче 10 метрів до пішохідного переходу), що зафіксовано в режимі фотозйомки (далі по тексту - оскаржувана постанова).
Як зазначає позивачка, інформацію про винесення оскаржуваної постанови позивачка дізналася 12.03.2025 року, з наданої відповіді відповідача на адвокатський запит, натомість копя оскаржуваної постанови їй не надсилалася, в електронному кабінеті водія інформація була відсутня. 
Ці обставини підтверджуються копією відповіді на адвокатський запит та скріншотами із застосунків.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з ч. 1 ст. 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення, зафіксовані в режимі фотозйомки, несе належний користувач транспортного засобу, якщо відомості про нього внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, яким у даному випадку є ОСОБА_2 .
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, з огляду на наступне.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що 15.03.2025 року, через систему «Електронний Суд», до суду першої інстанції надійшла позовна заява   ОСОБА_1 . 
Правовими положеннями ч. 2 та 8 ст. 171 КАС України передбачено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою - шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.
Натомість, станом на момент розгляду справи по суті позовних вимог, судом першої інстанції не відкрито провадження по справі, чим порушено норми процесуального права, що підтверджується матеріалами справи, актом Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.04.2025 року (а.с.29) та відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень.
Окрім того, за наслідками розгляду даної справи, судом першої інстанції ухвалено постанову, замість рішення суду, що також є порушенням норм процесуального права, відповідно до ч. 3 ст. 241 КАС України, яка передбачає, що судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що в даному випадку, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду.
Надаючи правову оцінку відносинам по суті, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення Правил дорожнього руху.
Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Як передбачено ч.1 ст. 219 КУпАП, виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені    частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).
Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і сьомою  статті 122 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування (ч.3  ст. 219 КУпАП).
Відповідно до Положення про Департамент транспортної інфраструктури Київської міської ради (КМДА) затверджено розпорядження виконавчого органу КМР (КМДА) 19.11.2018р. №2089 (із змінами), - Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) є структурним підрозділом виконавчого органу КМР (КМДА). Пунктом 5 Положення передбачені завдання Департаменту, а п.7 - повноваження інспекторів паркування.
Функції Департаменту транспортної інфраструктури - це: участь у формуванні та реалізації у м. Києві державної політики в галузі дорожньо-транспортного комплексу, телекомунікацій, інформатизації; впровадження заходів щодо сприяння розвитку, вдосконаленню та організації ефективного функціонування інфраструктури дорожньо-транспортного комплексу міста, телекомунікаційних мереж та мереж зв`язку загального користування; проведення єдиної політики в питаннях розвитку підприємств дорожньо-транспортного комплексу, телекомунікацій, інформатизації; надання пропозицій, розробка та впровадження заходів щодо покращення інвестиційного клімату для залучення коштів у розвиток інфраструктури дорожньо-транспортного комплексу, телекомунікацій, інформатизації; забезпечення організації обслуговування населення підприємствами дорожньо-транспортного комплексу, телекомунікацій, інформатизації; розробка і забезпечення організації реалізації цільових програм; створення та експлуатація інформаційних систем та систем управління на транспорті.
Інспектори з паркування - це державні службовці, які виконують функції держави.
Інспектори з паркування мають право наклади адміністративні стягнення на підставі  Кодексу України про адміністративні правопорушення. Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), інспектори з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій  статті 142 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій  статті 142 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).
Мета роботи інспекторів з паркування: зменшення середньої тривалості стоянки автомобіля; звільнення вулиць від хаотичного паркування автомобілів (розвиток паркувального простору); зниження кількості автомобілів в центрі міста; розвиток інфраструктури пішохідних зон і велодоріжок, а також громадського транспорту; профілактична і роз`яснювальна робота з водіями транспортних засобів. Функціональні обов`язки інспекторів з паркування: інспектування вулиць на предмет виявлення порушення правил зупинки, стоянки, у тому числі неоплати вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування; здійснення фіксації порушень правил зупинки, стоянки, паркування, в тому числі несплату послуг паркування у режимі фотозйомки (відеозапису); встановлення особи, відповідальної за порушення правил паркування; розміщення на лобовому склі транспортного засобу повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності; винесення постанови по справам про адміністративні правопорушення за порушення стоянки та зупинки, правил паркування; внесення інформації про адміністративні правопорушення до відповідних реєстрів.
Також інспектори здійснюють фотофіксацію (відеозапис) порушень ПДР  в розділі стоянки, зупинки, та притягнення до адміністративної відповідальності.
Законодавчі акти, якими керується інспектор з паркування: Конституція України;  Закон України «Про державну службу»; Закон України «Про запобігання корупції»; Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; Закону України «Про місцеві державні адміністрації»; Закону України «Про звернення громадян»; Закону України «Про доступ до публічної інформації»; Закон України «Про дорожній рух»; Кодекс України про адміністративні правопорушення (КУпАП).
Отже, головний спеціаліст інспектор з паркування Денисюк І.П. наділений повноваженнями наклади адміністративні стягнення на підставі  КУпАП.
По суті зафіксованого в оскаржуваній постанові правопорушення апеляційний суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Як вбачається з  оскаржуваної постанови, 04.04.2024 року інспектором з паркування Денисюком І.П. відносно ОСОБА_1 винесена постанова серії 2KI №0000954718 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн за порушення п.15.9 «г» ПДР України (зупинка ближче 10 метрів до пішохідного переходу), що зафіксовано в режимі фотозйомки.
Так, в матеріалах справи наявні фото докази, які підтверджують, що інспектором з паркування Денисюком І.П. здійснено заміри відстані паркування транспортного засобу INFINITI Q50, реєстраційний номер НОМЕР_1 від пішохідного переходу і встановлено, що відстань становить 90 сантиметрів (0,9 метра), що є порушенням п.15.9 «г» ПДР України.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, (із змінами і доповненнями) відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із чинним законодавством.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувались вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно пункт 15.9 (д) Правил дорожнього руху, зупинка забороняється, зокрема,   у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і    транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м.
Судом апеляційної інстанції під час дослідження матеріалів справи встановлено, що транспортний засіб INFINITI Q50, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованим власником якого є ОСОБА_1 були зупинено на пішохідному переході або ближче 10 метрів до нього.
Натомість, встановлення хто саме був водієм вказаного транспортного засобу саме 04.04.2024 року, під час його зупинки на пішохідному переході, не входить до повноважень інспектором з паркування. 
Окрім того, колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи містяться копії квитанцій від 04.04.2024 року про сплату  саме ОСОБА_1 за встановлене порушення, евакуацію транспортного засобу та його збереження на спец майданчику.  Зазначене не спростовано   ОСОБА_1 , відповідно оскаржувана постанова набрала законної сили в день її винесення.
Проте, не заслуговують на увагу суду доводи апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, і обізнаність останньої про наявність оскаржуваної постанови, у зв`язку з тим, що в матеріалах справи не міститься належних доказів направлення відповідачем ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови та її отримання останньою, згідно норм чинного законодавства, для встановлення кінцевої дати звернення з даним позовом, відповідно до норм адміністративного судочинства.
Щодо посилань позивачки про безпідставне притягнення останньої до адміністративної відповідальності, у зв`язку з тим, що станом на 04.04.2024 року, згідно витягу з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, належним користувачем транспортного засобу  є - ОСОБА_2 , колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 279-3 КУпА відповідальна особа, зазначена у частині першій  статті 14-2  цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили:
- ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;
- особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Тобто, у разі незгоди ОСОБА_1 з притягненням її до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, належний користувач транспортного засобу - ОСОБА_2 , мав можливість звернутися особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надати згоду на притягнення саме ОСОБА_2 , до адміністративної відповідальності, а також надати квитанції про сплату відповідного штрафу, які були сплачені ОСОБА_1 04.04.2024 року, тобто у день скоєння вказаного правопорушення.
Окрім того, колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що саме такий порядок є законним, відповідно до вищезазначених норм КУпАП, оскільки, як вже вище зазначено судом, оскаржувана постанова 2KI №0000954718 від 04.04.2024 року, винесена головним спеціалістом  інспектором з паркування другого відділу Денисюком І.П., набрала законної сили 04.04.2024 року.
Разом з тим, доводи  викладені позивачкою у позовній заяві для скасування оскаржуваної постанови, не можуть бути законною підставою для її скасування.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інспектором з паркування Денисюком І.П. законно винесена постанова серії 2KI №0000954718 відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн за порушення п. 15.9 «г» ПДР України (зупинка ближче 10 метрів до пішохідного переходу), що зафіксовано в режимі фотозйомки.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Правовими положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. 
На виконання вищезазначених правових положень, відповідачем надано докази у вигляді фотофіксації події адміністративного правопорушення, які містяться в матеріалах справи  та досліджені колегією суддів апеляційної інстанції в повному обсязі.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, з урахуванням вищезазначених висновків суду апеляційної інстанції.
Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що оскаржувана постанова є законною, а тому наявні законні  підстави для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України  в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У даному випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій та надано обґрунтовані доводи щодо прийняття оскаржуваної постанови, відповідно до норм чинного законодавства.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права. 
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
Підстави для відшкодування судового збору відсутні.
Правовими положеннями ч. 1 ст. 272 КАС України регламентовано, що судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, -   
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - задовольнити повністю. 
Постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 березня 2025 року скасувати. 
Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) відмовити повністю. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                       М.І. Кобаль

Судді:                                                                                           Н.П. Бужак                                                                                                    

                                                                                                               Ю.К. Черпак  

Повний текст виготовлено 18.06.2025 року