ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" червня 2025 р.           Справа№ 911/2855/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Хрипуна О.О.
суддів:            Іоннікової І.А. 
          Михальської Ю.Б. 

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго»
на рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2025
у справі № 911/2855/23 (суддя Карпечкін Т.П.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротрейдінг Груп»
до Публічного акціонерного товариства «Центренерго»
про стягнення 99 074, 31 грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Електротрейдінг Груп» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення 99 074, 31 грн, з яких: 73 040, 69 грн інфляційних нарахувань та 26    033, 62 грн 3% річних.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що постановою Північного апеляційного господарського суду у справі № 911/1337/22 від 20.06.2023 встановлено суму обсягу електричної енергії вартістю 748 800, 00 грн, який був оплачений позивачем, однак не був відпущений відповідачем позивачу, а тому позивач в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України здійснив нарахування 73 040, 69 грн інфляційних та 26 033,62 грн 3% річних на прострочену суму вартості електроенергії.
Рішенням Господарського суду Київської області від 05.03.2025 у справі № 911/2855/23 позовні вимоги задоволено частково. Вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротрейдінг Груп» 73 040, 69 грн інфляційних нарахувань, 25 233,53 грн 3% річних та 2 129, 85 витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оплачений позивачем обсяг електричної енергії вартістю 748 800, 00 грн не був відпущений відповідачем позивачу в порушення договірних зобов`язань і відповідачем не повернуто позивачу відповідну суму передплати, на яку зобов`язання не було виконане, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та втрат від інфляції є обґрунтованими і правомірними. Водночас, місцевий господарський суд, перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат на предмет правильності та обґрунтованості, встановив, що позивачем в розрахунку 3% річних допущено арифметичну помилку, про яку застережено відповідачем у відзиві на позов. Зокрема, за наведений у позові період нарахування 3% річних з 01.08.2022 по 14.09.2023 на суму заборгованості 748    800, 00 грн, 3% річних за 410 днів прострочення складає 25 233, 53 грн, як наведено у контррозрахунку відповідача.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Центренерго» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2025 у справі № 911/2855/23 про часткове задоволення позову скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову прийняте із невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зокрема скаржник вважає, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу електричної енергії містить елементи кредиту, оскільки позивачем здійснювалась попередня оплата за електричну енергію, тому до даних правовідносин має застосовуватись положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а отже, ПАТ «Центренерго» звільняється від відповідальності за ст. 625 Цивільного кодексу України, а нараховані інфляційні втрати та 3% річних мають бути списані позивачем. Також скаржник вважає, що оскільки матеріали справи не містять відомостей про надсилання відповідачу вимоги, тому в даному випадку відсутній факт порушення прав позивача, що є самостійною підставою для відмови в позові. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2025 у справі № 911/2855/23 залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.
04.04.2025 до Північного апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Центренерго» надійшло клопотання, в якому апелянт просить вважати недоліки усунутими та прийняти апеляційну скаргу до розгляду апеляційним судом.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2025 у справі № 911/2855/23, вирішено справу № 911/2855/23 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2025 розглядати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
09.04.2025 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
28.05.2025 до Північного апеляційного господарського суду з Господарського суду Київської області надішли матеріли справи № 911/2855/23.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).
Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України  апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Судом першої інстанції справа № 911/2855/23 розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали апеляційної скарги, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Електротрейдінг Груп» (покупець) та Публічним акціонерним товариством «Центренерго» (продавець) укладений двосторонній договір купівлі-продажу електричної енергії від 06.10.2021 № 20/21-256-РДД, відповідно до умов якого продавець зобов`язується відпустити електричну енергію в Об`єднану Енергосистему України, а покупець зобов`язується відібрати електричну енергію з Об`єднаної Енергосистеми України згідно графіку відпуску/відбору електричної енергії, визначеного у додатку № 1, згідно п.п. 23 п 3 Порядку проведення електронних аукціонів з продажу електричної енергії за двосторонніми договорами, затвердженим  постановою КМУ від 05.06.2019 № 499.
Відповідно до пункту 3.2. договору оплата за електричну енергію проводиться покупцем (позивач за первісним позовом) грошовими коштами у національній валюті України на розрахунковий рахунок продавця (відповідач за первісним позовом), зазначений у розділі 10 цього договору шляхом перерахування грошових коштів в строки, розмірах наведених далі, а саме: протягом 5 банківських днів з дати підписання договору, в сумі платежу, який становить 100% від вартості всього обсягу відпуску відбору електричної енергії за перші 74 календарні дні періоду постачання електричної енергії з урахуванням гарантійного внеску; не пізніше 2-х банківських днів до початку березня 2022 року, в сумі вартості обсягу відпуску відбору електричної енергії за березень 2022 року з врахуванням першої оплати.
Як зазначає позивач, ним на виконання умов договору всього було перераховано ПАТ «Центренерго» 4 262 400, 00 грн в оплату електричної енергії в обсязі 1 776 МВт.г., в той же час, відповідачем було відпущено електричної енергії 1 464 МВт.год, загальна вартість якої становить 3 513 600, 00 грн.
Отже, позивач зазначив, що у період з 01.01.2022 по 31.03.2022 не відбулося відпуску/відбору оплаченої електричної енергії в обсязі 312 МВт.год на суму 748 800,00 грн (4 262 400, 00 грн - 3 513 600, 00 грн = 748 800, 00 грн), право власності на оплачену електричну енергію в обсязі 312 МВт.год до ТОВ «Електротрейдінг Груп» не перейшло. 
В подальшому, у серпні 2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «Електротрейдінг Груп» зверталось до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення заборгованості.
За наслідками перегляду в апеляційному порядку рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2023 у справі № 911/1337/22, постановою Північного апеляційного господарського суду у справі № 911/1337/22 від 20.06.2023 було прийнято рішення про часткове задоволення первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротрейдінг Груп» у справі № 911/1337/22 та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротрейдінг Груп» 748 800,00 грн попередньої оплати, 861, 63 грн 3 % річних, 11 244, 92 грн судового збору за подачу первісного позову. В задоволенні решти позовних вимог первісного позову відмовлено.
Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Колегія суддів зазначає, що преюдиційність - це обов`язковість обставин, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені обставини не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Cуть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України» (заява №48553/99), а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі «Брумареску проти Румунії» (заява №28342/95).
Отже, в силу приписів ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу обставина наявності грошового зобов`язання відповідача, яке виникло, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором не потребує доведенню.
Відтак, постанова Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 (повний текст складено 26.06.2023) у справі № 911/1337/22, яка набрала законної сили 20.06.2023, має преюдиціальне значення, а встановлені в ній факти повторного доведення не потребують.
Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем заборгованості на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 (повний текст складено 26.06.2023) у справі № 911/1337/22 ані в примусовому порядку, ані в добровільному. 
Звертаючись з даним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Електротрейдінг Груп» посилається на наявність підстав для стягнення з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» 73 040, 69 грн інфляційних нарахувань та 26 033, 62 грн 3% річних, у зв`язку з тим, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 у справі № 911/1337/22 встановлено заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 748 800, 00 грн, яка не була сплачена своєчасно та у повному обсязі.
Місцевий господарський суд ухвалюючи оскаржуване рішення дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та втрат від інфляції є обґрунтованими і правомірними, з чим колегія суддів погоджується виходячи з наступного.
Колегія суддів зазначає, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.
За приписами ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак, якщо певне зобов`язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України
Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з останнього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Однак, при цьому слід мати на увазі, що у разі, коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості, саме як неустойки, у зв`язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до ч. 2 ст. 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином.
При цьому із системного аналізу положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України слідує, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої ст. 625 Цивільного кодексу Україні (вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 12.04.2017 у справі № 913/869/14, від 26.04.2017 у справі № 918/329/16).
Таким чином, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Як вже вище зазначено, постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 (повний текст складено 26.06.2023) у справі № 911/1337/22, яка набрала законної сили 20.06.2023, встановлений факт наявності у Публічного акціонерного товариства «Центренерго» простроченої заборгованості у сумі 748 800, 00 грн.
При цьому, відповідачем факт наявності простроченої заборгованості по суті не заперечується та не спростовується.
Водночас, колегія суддів зазначає, що з прийняттям рішення про стягнення боргу, яким по суті фіксується обов`язок сторони сплатити кошти, зобов`язання, що виникли на підставі договору та їх прострочення не припиняються, тому доводи скаржник щодо необхідності звернення позивача до відповідача з вимогою про сплату 3% річних та інфляційних втрат є не обґрунтованими.
Також в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу електричної енергії містить елементи кредиту, оскільки позивачем здійснювалась попередня оплата за електричну енергію, тому до даних правовідносин має застосовуватись положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а отже, ПАТ «Центренерго» звільняється від відповідальності за ст. 625 Цивільного кодексу України, а нараховані інфляційні втрати та 3% річних мають бути списані позивачем.
З приводу вказаних заперечень скаржника колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такимидоговорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, вказаний пункт Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодекс України стосується правовідносин, що виникли з договору позики або кредитного договору.
Втім, аналізуючи спірні правовідносини, типовий договір та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що правовідносини сторін не включали в себе майнові елементи договорів комерційного, товарного кредитів. Колегія суддів звертає увагу, що спірні правовідносини сторін у даній справі виникли за двостороннім договором купівлі-продажу, предметом якого є товар - електрична енергія.
Наведені обставини встановлені постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 (повний текст складено 26.06.2023) у справі № 911/1337/22.
З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки дія п. 18 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України розповсюджується лише на усі види кредитних (позикових) боргових зобов`язань, до яких спірне зобов`язання не належить, а тому твердження відповідача щодо безпідставності нарахування позивачем в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України 73 040, 69 грн інфляційних та 26 033,62 грн 3% річних до уваги не приймаються.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
Перевіривши здійснений наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведений у позові період нарахування 3% річних з 01.08.2022 по 14.09.2023 на суму заборгованості 748 800, 00 грн, 3% річних за 410 днів прострочення складає 25 233, 53 грн.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що інфляційні нарахування у сумі 73 040, 69 грн здійснено арифметично вірно та у відповідності обставин справи та вимог закону.
Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах. 
Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня  2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано відповідачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування чи зміни рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2025 у справі №911/2855/23, у зв`язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Центренерго» не підлягає задоволенню.
Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.   Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2025 у справі № 911/2855/23 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2025 у справі № 911/2855/23 залишити без змін.
3. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/2855/23.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            О.О. Хрипун 

Судді                                                                                І.А. Іоннікова

                                                                                Ю.Б. Михальська