П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2025 року
м. Київ
справа №359/113/18
провадження №51-2425км23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання       ОСОБА_4 
прокурора                                           ОСОБА_5 ,
захисника                                           ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
виправданого                                     ОСОБА_7 ,
представника потерпілої 
особи                                                    ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 грудня 2024 рокущодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Макіївки Донецької області, прожив. в АДРЕСА_1 ,
виправданого за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст прийнятих судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2021 року ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК у зв`язку із відсутністю в його діях складів цих кримінальних правопорушень.
Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року вирок місцевого суду залишено без змін, а апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого - без задоволення.
Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 09 листопада 2023 року задоволено касаційну скаргу представника потерпілого, ухвалу апеляційного суду скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року вирок місцевого суду залишено без змін, а апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого - без задоволення.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він як прокурор, а саме - процесуальний керівник у кримінальному провадженні № 12013110000001141, у матеріалах якого містилися дані щодо перебування автомобіля «Bentley» з н. з.  НОМЕР_1 у міжнародному розшуку як викраденого у Німеччині, за відсутності доказів належності автомобіля громадянину ФРН ОСОБА_9 , за клопотанням ОСОБА_10 вніс до офіційного документа - постанови про скасування постанови слідчого про визнання майна речовим доказом та повернення такого майна законному володільцю інформацію, у якій вказав, що громадянин ФРН ОСОБА_11 є власником автомобіля «Bentley» з н. з.  НОМЕР_1 , та право власності якого було порушено, тобто вніс завідомо неправдиві відомості до офіційного документу. Таким способом ОСОБА_7 скасував статус речового доказу автомобіля, знаючи, що він був вилучений в ході обшуку у ОСОБА_10 , а не ОСОБА_12 . Також цією ж постановою ОСОБА_7 зобов`язав посадових осіб УДАІ у Вінницькій області повернути автомобіль ОСОБА_12 , яка не була його власником та законним володільцем, що і було в подальшому реалізовано, чим було вчинено розтрату чужого майна шляхом зловживанням службовим становищем.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, та заперечень на неї
У касаційній скарзі прокурор стверджує про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування касаційних вимог прокурор стверджує, що на час прийняття ОСОБА_7 постанови у матеріалах кримінального провадження був наявний протокол допиту свідка  ОСОБА_10 , який вказував, що автомобіль на його дворі залишив ОСОБА_13 , а тому ОСОБА_12 не була особою, у якої його було вилучено. Вказує про безпідставне відхилення місцевим судом клопотання про допит свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 призвело до неповноти судового розгляду. Зазначає, що апеляційним судом не було створено умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів.
На касаційну скаргу прокурора виправданий подав заперечення, у яких просить залишити без зміни судове рішення апеляційного суду, а касаційну скаргу - без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні:
- прокурор та представник потерпілої особи підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити;
- сторона захисту заперечила вимоги касаційної скарги та просила відмовити у її задоволенні.
Мотиви суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Частиною 1 ст. 370 КПК встановлено вимоги до судових рішень. Зокрема, вони повинні бути законними, обґрунтованими та вмотивованими. 
Разом з тим ч. 1 ст. 412 КПК визначає, які саме істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є такими за своєю суттю і тягнуть за собою обов`язкове скасування рішення суду. Йдеться про такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
У цьому кримінальному провадженні наведених положень судом апеляційної інстанції було дотримано.
Касаційна скарга сторони обвинувачення зводиться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій про виправдання ОСОБА_7 з мотивів відсутності у його діях складу інкримінованих кримінальних правопорушень. Зокрема, прокурор акцентує увагу на тому, що суди не з`ясували відношення до автомобіля ОСОБА_12 та не допитали її та ОСОБА_10 , який був присутній під час проведення обшуку у кримінальному провадженні № 12013110000001141, яке стосувалося контрафактної продукції.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ні прокурор, який готував касаційну скаргу, ні прокурор, який прибув на касаційний розгляд не вказали, яку роль у встановленні належності автомобіля конкретному власнику слід було з`ясувати у ОСОБА_12 та ОСОБА_10 . Інформація про факт присутності ОСОБА_10 під час проведення обшуку у провадженні про контрафактну продукцію ніким із учасників під сумнів не ставилася. Також прокурор не міг пояснити суду, яке правове значення для вирішення долі автомобіля має факт проведення в ньому обшуку. Сторона обвинувачення лише повідомила суд про те, що спірний автомобіль був тимчасово вилученим майном у провадженні про контрафактну продукцію, на нього не накладався арешт, він мав статус речового доказу. Однак навіть інформацію про те чому автомобіль мав мати статус речового доказу у провадженні про контрафактну продукцію прокурор пояснити не міг. 
Також сторона обвинувачення хоч і покликалася на необхідність повторного дослідження судом апеляційної інстанції доказів, не змогла пояснити які ж саме докази слід було дослідити і чому, яку інформацію, невідому суду, могли повідомити свідки Старосуди. Сторона обвинувачення навіть не оперувала інформацію про те,  яке відношення має свідок ОСОБА_12 до свідка ОСОБА_10 , кому з них передавався автомобіль і чому.
Таким чином суд констатує, що фактично сторона обвинувачення формально подала касаційну скаргу, однак ні в ній, ні у виступі в засіданні, прокурор не міг пояснити доцільність нового апеляційного розгляду. 
Суд вважає за необхідне також звернути увагу на такі обставини.
28 липня 2015 року ОСОБА_7 як прокурором у кримінальному провадженні № 12013110000001141 було прийнято постанову про скасування постанови про визнання майна речовим доказом та повернення його законному володільцю. Цим рішенням ОСОБА_12 було повернуто, зокрема автомобіль «Bentley» з іноземною реєстрацією.
Сторона обвинувачення вважала, що виправданий вніс до вказаної постанови неправдиві відомості, які стосувалися майнових прав на транспортний засіб (вказав про його належність громадянину ФРН ОСОБА_9 ) та зобов`язав посадових осіб УДАІ у Вінницькій області повернути автомобіль ОСОБА_12 , чим вчинив службове підроблення та розтрату чужого майна шляхом зловживанням службовим становищем.
На підставі дослідження судом першої інстанції матеріалів кримінального провадження № 12013110000001141 за ст. 203-1 КК, у якому автомобіль «Bentley» визнавався речовим доказом, суд першої інстанції встановив, що вказані матеріали не містили будь-яких належних та об`єктивних відомостей про те, що автомобіль був знаряддям вчинення цього кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин незаконного обігу контрафактних дисків для лазерних систем зчитування, матриць, обладнання та сировини для їх виробництва.
Щодо належності автомобіля певній особі на момент вирішення питання клопотання про його повернення ОСОБА_12 , то суди попередніх інстанцій обґрунтовано врахували інформацію про те, що в ході прийняття постанови висновок про належність автомобіля громадянину ФРН ОСОБА_9 виправданий зробив на підставі доданих адвокатом ОСОБА_14 до клопотання про повернення майна копій листа адвоката та нотаріуса з ФРН ОСОБА_15 від 28 січня 2014 року, яким підтверджено право власності на вказаний транспортний засіб громадянина ФРН ОСОБА_16 , юридичного висновку адвоката з ФРН ОСОБА_17 від 22 травня 2015 року щодо підтвердження підстав набуття права власності на транспортний засіб відповідно до вимог німецького законодавства, а також нотаріально завірених перекладів зазначених листів.
У ході розглядуваного кримінального провадження сторона обвинувачення не поставила під сумнів достовірність вказаних документів, які стали основою для прийняття ОСОБА_7 постанови від 28 липня 2015 року, та не надала будь-яких доказів, які б вказували на таку недостовірність.
Також суди попередніх інстанцій обґрунтовано звернули увагу на те, що транспортний засіб у кримінальному провадженні № 12013110000001141 арештований не був. Слідчим суддею було відмовлено у відповідному клопотанні ухвалою від 03 грудня 2015 року, яку апеляційним судом було залишено без змін ухвалою від 14 грудня 2015 року.
Окрім цього, судами було враховано, що з копій листів прокуратури Нюрнберг-Фюрт від 19 грудня 2013 року про припинення розслідування проти ОСОБА_18 через привласнення чужого майна, а також листа прокуратури Нюрнберг-Фюрт від 27 грудня 2013 року на ім`я громадянки України ОСОБА_12 вбачається, що останній необхідно з`явитися до прокуратури та отримати оригінальний ключ від автомобіля «Bentley» та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу.
Вказані факти також не було спростовано стороною обвинувачення під час судових розглядів.
Під час касаційного розгляду кримінального провадження прокурор також не зміг пояснити позиції сторони обвинувачення як щодо вказаних листів, так і загалом щодо висунутого обвинувачення в контексті того, що після постановлення апеляційним судом ухвали від 01 листопада 2022 року, якою виправдувальний вирок було залишено без змін, прокурором не оскаржувалася вказана ухвала, що вказує на згоду із таким судовим рішенням. Ця ухвала була скасована касаційним судом за касаційною скаргою представника потерпілого лише з підстав того, що представника було позбавлено доступу до суду. Тобто питання неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність після залишення без змін виправдувального вироку ніким із учасників кримінального провадження не ставилося взагалі.
Висунуте ОСОБА_7 обвинувачення відзначається певною специфікою, наявність якої зумовлює підтвердити чи спростувати ті чи інші обставини доказами, які мають письмове вираження, а не показаннями свідків, про які стверджує прокурор у касаційній скарзі.
У цій справі помітним є і той факт, що питання належності автомобіля сторона обвинувачення почала активно з`ясовувати лише після прийняття ОСОБА_7 постанови без врахування тих відомостей, які стали підставою для прийняття ним постанови.
По суті обвинувачення поставило на противагу з`ясованим ОСОБА_7 відомостям інформацію, згідно з якою власником транспортного засобу є юридична особа «ALPHA AUTO» Gmbh, яка зареєстрована у ФРН, на чому і побудовано твердження про вчинення кримінальних правопорушень.
Колегія суддів вважає, що у розглядуваній справі суди попередніх інстанцій детально розглянули пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення та дійшли обґрунтованих висновків про відсутність у його діях інкримінованих складів кримінальних правопорушень.
Твердження сторони обвинувачення про порушення апеляційним судом правил ч. 3 ст. 404 КПК є необґрунтованим, оскільки апеляційний суд за наслідками розгляду клопотання прокурора вмотивовано вказав про те, що усі надані місцевому суду докази було досліджено цим судом з достатньою повнотою та відповідно до процедури, передбаченої КПК, у зв`язку з чим підстави для повторного дослідження доказів відсутні.
Таким чином, колегією суддів не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв?язку з чим ухвалу апеляційного суду потрібно залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 11 грудня 2024 рокущодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                             ОСОБА_3